Cercador
Llista categories
Detall intervenció
RE: RE: RE: prova
Intervenció de: Ayurveda | 17-02-2009
i
Ariadna Julià
Després de deixar la inscripció a l'escorça callada de l'om, corre cap a l'escola. S'afanya, per no fer tard, com sempre, i arribar quan el professor ja ha començat la lliçó de la primera hora. Per què toquen les assignatures més feixugues just despertar-se? Matemàtiques, Educació Física... Així no hi ha manera de llevar-se...
A la porta principal de l'escola, la darrera filera d'estudiants, que no pertanyen al seu curs, es disposa a entrar a l'edifici i ell n'emula els moviments. Com si fos un més del curs. Però quan passi per davant de la porta corresponent a la seva aula, desviarà el trajecte de la filera i s'aturarà davant de la llinda. Una de les fulles de la porta és oberta, el professor ja ha fet seure tothom i demana silenci, ordre que l'Àlex interromp. Amb cortesia però és una molèstia per al mestre, que amb extremat volum, fa passar el senyoret Àlex, sorneguerament, mentre fa un punt vermell al lloc on hi ha el nom de l'alumne ressaguer.
Aritmètica abans d'esmorzar, i els seus ulls que el sotgen amb l'estómac també buit. Li provoca basques, com cada dia, i aquestes mirades fan que acoti el cap i l'enfonsi entre els càlculs impossibles i els signes inintel·ligibles del seu llibre, obert per la pàgina corresponent. Has tornat a fer tard. Àlex, xiuxiueja ella dos pupitres per davant d'ell. A aquest pas t'estàs guanyant un càstig... L'estima, ho sap. Encara que no li digui res ni li parli durant l'esbarjo. Però aquestes mostres de deferència pel seu retard són l'evidència del seu amor.
La segona i la tercera hores són lentes. Història d'Espanya i Ciències Naturals. Després de l'esbarjo, i amb el pap ple se suporten millor la Llengua Catalana i l'Anglès. Sap que ella correrà amb les amigues, que faran rotllana i riuran en veure que ell mira cap a elles, però no les mira a totes, només a l'Ariadna. També sap que la durà fins a l'altar i que s'hi casarà, que formaran una família i tindran fills, que els educaran i demanaran ajuda als pares per quan dubtin d'alguna cosa. I estalviaran i viatjaran i coneixeran aquest país que ara només coneixen per les poques excursions organitzades per l'escola.
Resa, demana que el timbre de sortida li permeti córrer cap a casa, amb pressa per ser el primer a travessar el passeig dels oms, on hi ha anat deixant les seves inscripcions diàries. Una ofrena silenciosa que deixa als arbres perquè li concedeixin aquest futur que imagina al costat de l'Ariadna Julià. Mentrestant, mentre espera el seu desig, buscarà cada matí un om sense incisions, sense aquelles cinc paraules que encara no té valor ni veu per pronunciar-les.
Escric aquesta història, i no em sembla autobiogràfica. La rellegeixo i tot em sembla aliè. Potser serà millor que no la continuï... Només puc afegir que aquell matí de març fred i emboirat tot va canviar. Em dirigia cap a l'escola, tapat fins a les orelles però amb el punxó a la butxaca. Vaig veure l'escorça llisa d'un nou om. La vaig resseguir amb la mà, com feia sempre, com si aquest fregament ritual n'eliminés la pols i fes perdurar la inscripció. Ara, després de vint anys, puc dir que el futur que imaginava en la meva adolescència ja s'ha esmicolat. Des d'aquell matí malastruc. Encara em pregunta per què, senyor doctor? Com vol que li expliqui que aquell om triat aquell dia va queixar-se i em va retreure les ferides sofertes pels seus parents? Com es pot viure en aquesta cel·la amb aquest pes damunt i que no em cregui ningú?
Àlex Casamitjana
Complex Hospitalari Parc Teulí
Sabadell
Respostes
-
El primer llibre de RC
Marc Freixas | 28/01/2005 a les 01:38
Hola a tots!!
Ara si que ja serà un fet això del primer llibre recull de RC.
Estigui o no al llibre, em fa moltíssima il·lusió de poder-lo tenir a les mans quan això succeeixi...
quan això es pugui llegir amb els ulls, encara agafarà més importància tot plegat,
i serà un orgull per a tots els relataires, tenir un llibre al carrer amb els relats de RC.
QUE ES PREPARI EL MÓN CATALÀ DE LA LITERATURA!!!!!!!!!
EDITORIAL LA QUÀDRIGA VERSUS RELATSENCATALA.COM
LA UNIÓ FA LA FORÇA!!!!!!!!!
FELICITATS A TOTES DUES PARTS DEL PROJECTE!!!!!!!!!!!!!!!!
I per cert, felicitats a RC per aquest nou forum PERSONAL I INTRANSFERIBLE!!
-
M'han seleccionat un relat pel llibre!
Ilargi betea | 28/01/2005 a les 09:03
Buff, acabo de veure-ho i estic molt emocionada! Ho sento, però ho havia de compartir amb vosaltres, perque sense els vostres comentaris mai m'hagués animat a seguir escrivint! Moltes gràcies a tots, a Omatech i també a Edicions La Quadriga!
-
RE: Felicitats a tots els seleccionats/des
OhCapità | 28/01/2005 a les 11:50
Que aprofiteu bé el vent i fruir d'aquesta oportunitat . Desitjo que la navegació sigui per tots una travessa excepcional. Esperaré frisós l'aparició del llibre.
-
RE: M'han seleccionat un relat pel llibre!
EsCucurucuc | 28/01/2005 a les 11:54
MOOOLTES FELICITATS ILARGI!!
T'ho ben mereixies!! I moltes felicitats a tota la resta de relataires que també heu estat seleccionats!
Això és el primer pas! Ara només falta seguir fent camí!!
Apa siau!
-
RE: M'han seleccionat un relat pel llibre!
salvatore vinyatti | 30/01/2005 a les 22:21
Hola lluna resplandent com el millor astre, era d'esperar que la teva lluëntor quedés plasmada en un llibre per a l'eternitat, la nit, el dia i la lluna i el teu relat.
Felicitats.
Felicitats perquè el teu escrit com tots els altres tenen valor editorial.... !
-
felicitats a vosaltres i a la Literatura
Shu Hua | 28/01/2005 a les 13:11
Com diu el Marc, el món de les lletres està a punt de guanyar un importantíssim llibre amb els relats d'aquesta gran família. De moment jo no hi sóc i no diré que no em farà pena no ser-hi, però més m'alegro pels que sí hi sou i per mi mateixa, per poder llegir un llibre com aquest.
Un petó a totes i a tots.
I un chin chin amb cava literari per celebrar el nou fòrum definitiu. Estic segura que sense l'esforç de l'Ilargi, no hagués estat possible.
Glòria
-
RE: felicitats a vosaltres i a la Literatura
Rafael Soteras i Roca | 28/01/2005 a les 13:28
Jo també m'hi afegeixo: felicitats a vosaltres!
-
prova
Màndalf | 14/12/2005 a les 21:54 -
RE: RE: felicitats a vosaltres i a la Literatura
sergi monserrat | 26/07/2006 a les 13:32
-
RE: RE: RE: pppppppppppppppp
ROSASP | 15/02/2007 a les 18:10 -
prova nipo 101
ninona | 12/10/2013 a les 09:13
Fotografia: Mònica Caba
Roman la fulla
en un banc asseguda
mentre espera.
El proper sospir d'Èol
li durà companyia.
Qui vindrà a acompanyar la fulla? Seieu i deixeu-vos atrapar per la tardor.
Ja sabeu, un o dos poemes (haiku o tanka) abans de dissabte 19 d'octubre a les 15:00 h.
-
RE: prova nipo 101
ninona | 12/10/2013 a les 09:17
Fotografia: Mònica Caba
Roman la fulla
en un banc asseguda
mentre espera.
El proper sospir d'Èol
li durà companyia.
Qui vindrà a acompanyar la fulla? Seieu i deixeu-vos atrapar per la tardor.
Ja sabeu, un o dos poemes (haiku o tanka) abans de dissabte 19 d'octubre a les 15:00 h.
-
RE: RE: prova nipo 101
ninona | 10/10/2016 a les 08:36
Moltes gràcies a tots per la vostra participació i els vostres vots.
Recordem totes les aportacions i fem recompte.
Fora de concurs:
Bon dia de rautortor
Obre les ales,
contempla l’infinit,
vola nou dia!
Despertar de ninona
Sobre la tàpia,
canten els ocells
mentre el dia aguarden
Ha participat:
5 - Plena de vida de SinKaLip
Plena de vida
sembles de matinada
Paret pintada
Amb 2 vots:
7 - El mur de SinKaLip (1-0-1)
El mur desitja
un pinzell replet d'ocells
Sonor miratge
3 - Símbols d'alegria de Mena Guiga (1-1-0)
Grisor: t'envoles
amb l'aleteig de vida
que les aus canten.
Amb 3 vots:
6 - Despertar de panxample (1-1-1)
A trenc d'alba
estornells esvalotats,
dissenyen l'estol.
4 - Refilets de matinada de brins (1-2-0)
Canta un ocell...
entre sospirs de l'ànima
retrobo l'esma.
Amb 4 vots:
1 – Vida de magalo (0-1-3)
Vida a les ales,
entre becs melodiosos
el dia es lleva.
2 - Ser diferent de helenabonals (2-1-1)
L'instint gregari
priva a moltes plomes
d'alçar el vol.
I després del recompte, tenint en compte el nombre de vots i l'ordre de preferència d'aquests, tenim una guanyadora:
helenabonals
Moltes felicitats!!!!
Esperem la teva proposta pel nou Niporepte.
-
RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 16:06
Calçotada-1 (2).jpg
-
RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 16:07
http://mail.google.com/mail/?view=att&disp=inline&attid=0.1&th=109cadf1c372370a
-
RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 16:21
http://galerias.ojodigital.com/displayimage.php?album=8&pos=0
-
RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 16:28
[img]http://mail.google.com/mail/?view=att&disp=inline&attid=0.1&th=109cadf1c372370a[/img]
-
RE: RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 16:32
[img]http://mail.google.com/mail/?view=att&disp=inline&attid=0.1&th=109cadf1c372370aCalçotada-1 (2).jpg
[/img]
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 16:35
[img]http://mail.google.com/mail/ view=att&disp=inline&attid=0.1&th=109cadf1c372370aCalçotada-1 (2).jpg[/img]
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 16:38
[img]http://mail.google.com/mail/view=att&disp
=inline&attid=0.1&th=109cadf1c372370aCalçotada-1 (2).jpg[/img]
-
prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 17:42
http://mail.google.com/mail/view=att&disp=inline&attid=0.1&th=109cadf1c372370a
-
RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 17:47
http://mail.google.com/mail/?view=att&disp
=inline&attid=0.1&th=109cadf1c372370a
-
RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 17:53
http://mail.google.com/mail/?view=att&disp=attd&attid=0.1&th=109cadf1c372370a
-
RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 17:57
http://mail.google.com/mail/?view=att&disp=inline&attid=0.1&th=109cadf1c372370a
-
RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 17:58
view=att&disp=attd&attid=0.1&th=109cadf1c372370a
-
RE: RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:00
[URL=http://imageshack.us][IMG]http://img158.imageshack.us/img158/6562/calotada121qj.jpg[/IMG][/URL]
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:01
[url=http://imageshack.us][img=http://img158.imageshack.us/img158/6562/calotada121qj.jpg][/url]
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:02
http://img158.imageshack.us/img158/6562/calotada121qj.jpg
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:04
[URL=http://img158.imageshack.us/my.php?image=calotada121qj.jpg][IMG]http://img158.imageshack.us/img158/6562/calotada121qj.th.jpg[/IMG][/URL]
-
prova
ROSASP | 02/04/2006 a les 16:31 -
RE: prova
ROSASP | 02/04/2006 a les 16:33 -
RE: RE: prova
ROSASP | 24/04/2006 a les 08:25
[IMG]http://i50.photobucket.com/albums/f320/rondinaire/Sant%20Jordi%202006/e1c1a66b.jpg[/IMG]
-
RE: RE: RE: prova
Jofre | 09/09/2006 a les 20:25
< a href=http://www.relatsencatala.com/rec/Controller?rp_action=view_comentari&rp_relat_id=184119&rp_comment_id=299817#comm>Samarkanda
-
RE: RE: RE: RE: prova
Jofre | 09/09/2006 a les 20:27
< a href=http://www.relatsencatala.com/rec/Controller?rp_action=view_comentari&rp_relat_id=184119&rp_comment_id=299817#comm>Samarkanda
-
RE: RE: RE: prova
Jofre | 09/09/2006 a les 20:30
trip test
< a href=http://www.relatsencatala.com/rec/Controller?rp_action=view_comentari&rp_relat_id=184119&rp_comment_id=299817#comm>
Samarkanda
-
RE: RE: RE: RE: RE: prova
Jofre | 09/09/2006 a les 20:32
< a href=http://www.relatsencatala.com/rec/Controller?rp_action=view_comentari&rp_relat_id=184119&rp_comment_id=299817#comm>Samarkanda
-
RE: RE: RE: RE: RE: prova
c | 25/12/2006 a les 10:54
http://i24.photobucket.com/albums/c49/catpuig/postalcomprimida.jpg
-
prova imatges postals
c | 25/12/2006 a les 11:01 -
RE: RE: RE: RE: RE: prova
Anònim | 17/01/2007 a les 11:40
-
RE: RE: RE: RE: RE: prova
Xantalam | 18/05/2009 a les 00:03 -
RE: RE: prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:06
[url=http://img158.imageshack.us/my.php?image=calotada121qj.jpg][img=http://img158.imageshack.us/img158/6562/calotada121qj.th.jpg][/url]
-
nova prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:09
http://img158.imageshack.us/img158/6562/calotada121qj.th.jpg
-
RE: nova prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:10
http://mail.google.com/mail/?view=att&disp=thd&attid=0.1&th=109cadf1c372370a
-
RE: RE: nova prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:26
http://i50.photobucket.com/albums/f320/rondinaire/Calotada.jpg
-
RE: RE: RE: nova prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:27
[IMG]http://i50.photobucket.com/albums/f320/rondinaire/Calotada.jpg[/IMG]
-
RE: RE: RE: RE: nova prova
ROSASP | 05/03/2006 a les 18:29
http://photobucket.com/albums/f320/rondinaire/nova/?action=view¤t=Calotada-12.jpg
-
RE: RE: prova
ninona | 12/10/2013 a les 09:16
Fotografia: Mònica Caba
Roman la fulla
en un banc asseguda
mentre espera.
El proper sospir d'Èol
li durà companyia.
Qui vindrà a acompanyar la fulla? Seieu i deixeu-vos atrapar per la tardor.
Ja sabeu, un o dos poemes (haiku o tanka) abans de dissabte 19 d'octubre a les 15:00 h.
-
prova
c | 25/06/2006 a les 13:17
enllaç al repte...
enllaç
-
nova prova
c | 25/06/2006 a les 13:20 -
prova
Jere Soler G | 07/05/2007 a les 14:59
Pol Leyre: novel·lista, filòsof, i poeta català (Terrassa 1968 - Fuerteventura 2032), mai no va voler revelar la incògnita de la seva identitat, que va estar sempre envoltada d'un halo de misteri. Les seves obres expressen un humanisme a voltes utòpic, que refulgeix enmig de la grisor d'una humanitat decadent. Es caracteritza per una prosa austera, de frases curtes, i lèxic ric. A l'any 2025 va refusar el premi Nobel, el primer que mai s'ha atorgat a un escriptor català, per disconformitat amb el redactat del veredicte que el qualificava d'escriptor espanyol. Morí als quaranta-quatre anys, per causes desconegudes.
-
RE: prova
Jere Soler G | 07/05/2007 a les 15:04
Pol Leyre: novel·lista i filòsof català (Terrassa 1968 - Fuerteventura 2032), que mai no va voler revelar la incògnita de la seva identitat. Es caracteritza per una prosa austera, de frases curtes, i lèxic ric, mitjançant la qual exalta l'humanisme present en el dia a dia. L'any 2025 refusà el premi Nobel, per disconformitat amb el redactat del veredicte que el qualificava d'escriptor espanyol.
-
prova
Xantalam | 19/11/2008 a les 20:43
AIXÒ S'ANIMA, NO VOLS PARTICIPAR?
Els bigotis
Em miro
en un mirall de mà
on hi ha pintats uns bigotis,
i procuro que les ratlles
em vinguin damunt
el llavi de dalt.
Mirall
S'empolvora
igual els llavis
i les celles i es fa destacar
els ulls amb un traç perla
i un toc damunt les parpelles.
Joan Brossa
-
prova
Xantalam | 18/05/2009 a les 00:06 -
REPTE POÈTIC VISUAL 123 - L'AIRE - prova
Xantalam | 30/03/2010 a les 00:47
L'aire, 1939. Kroller-Muller Museum, Otterlo, Netherlands.
Li dedico aquest repte a un artista a qui admiro, a qui he descobert recentment i que és un autèntic desconegut en el nostre país, del qual ell se'n sentia part.
Aristides Maillol va néixer a Banyuls de la Marenda i va morir-hi. És considerat arreu un artista català de l'Estat Francès (per als francesos, un artista francès de la regió del Roussillon). El seu pare anava amb un matxo al mercat a Figueres fins que l'arribada del tren a Perpinyà féu que la família mirés més cap al nord: Perpinyà i París. De llavors ençà, la relació d'aquest escultor i pintor amb les terres gironines ha estat nul·la. Josep Pla, fascinat per la geografia de la Catalunya Nord i la Mediterrània que veié néixer i morir l'escultor, impressionat per la grandeur de la França que entronitzà Aristides, i enamorat de l'ordre inherent al noucentisme que les obres de l'artista banyulenc transmeten, li dedicà un Homenot de 40 pàgines. Ni la revista de Girona, en cap de les dues etapes (1876-1895, 1955-2010), ni la premsa local gironina se'n fan cap mena de ressò fins al cinquantenari de la seva mort. Maria Lluïsa Borràs, crítica d'art d'aquest Diari, recentment i dissortadament desapareguda, n'escrigué un llibre de referència l'any 1979.
Jordi Vilamitjana. Emporda.info
Aristides Maillol, wikipedia
Arístides Maillol: Un capvespre a la Mediterrània
BASES:
Tenint en compte que és una setmana de mig vacances, i que estaré uns dies fora, deixo temps addicionals: fins dimecres 7 d'abril a les 21h.
Poesia o prosa poètica, una obra per autor, sense límits d'extensió (no us passeu, tampoc!)
Participeu, relataires, no perdeu cap oportunitat per imaginar que ho podeu fer, podeu fer del no-res poesia, hi ha quelcom més màgic?
Xantalam
-
I a mi, i a mi!
Biel Martí | 28/01/2005 a les 13:58
A mi també m'han seleccionat pel llibre! Gràcies a tots! I felicitats a la resta.
Biel Martí.
-
RE: I a mi, i a mi! i a miiiiiiiii
Conxa Forteza | 28/01/2005 a les 14:55
encara no em puc avenir, però també m'han seleccionat, estic amb la boca badada .... felicitats a tots ...
-
i jo!
elisheba | 28/01/2005 a les 15:38
ostres..! estic en estat de xoc..! a mi també!! Felicitats a tots!!
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 03/04/2007 a les 17:16 -
prova de lletres de coloraines
ninona | 02/05/2007 a les 14:41
prova de coloraines i altres estils
[b]negreta[/b]
[i]cursiva[/i]
[u]subratllat[/u]
[color=yellow]groc[/color]
[color=green]verd[/color]
[color=red]vermell[/color]
[color=blue]blau[/color]
[color=violet]lila[/color]
[color=indigo]indigo[/color]
[size=18]lletra gran[/size]
[size=9]lletra petita[/size]
[list]començo la llista
segueixo la llista
acabo la llista[/list]
prova de coloraines i altres estils
negreta
cursiva
subratllat
groc
verd
vermell
blau
lila
indigo
lletra gran
lletra petita
començo la llista
segueixo la llista
acabo la llista
-
RE: prova de lletres de coloraines
ninona | 02/05/2007 a les 14:44
prova de font coloraines i altres estils
[b]negreta[/b]
[i]cursiva[/i]
[u]subratllat[/u]
[font color=yellow]groc[/font]
[font color=green]verd[/font]
[font color=red]vermell[/font]
[font color=blue]blau[/font]
[font color=violet]lila[/font]
[font color=indigo]indigo[/font]
[font size=18]lletra gran[/font]
[font size=9]lletra petita[/font]
[list]començo la llista
segueixo la llista
acabo la llista[/list]
prova de font coloraines i altres estils
negreta
cursiva
subratllat
groc
verd
vermell
blau
lila
indigo
lletra gran
lletra petita
començo la llista
segueixo la llista
acabo la llista
-
RE: RE: prova de tamanys de lletres
ninona | 02/05/2007 a les 14:49
Proves amb [font size].....[/font]
size 1 després del /font
Línia següent
size 2 després del /font
Línia següent
size 3 després del /font
Línia següent
size 4 després del /font
Línia següent
size 5 després del /font
Línia següent
size 6 després del /font
Línia següent
size 7 després del /font
Línia següent
size -1 després del /font
Línia següent
size -2 després del /font
Línia següent
size -3 després del /font
Línia següent
size -4 després del /font
Línia següent
size -5 després del /font
Línia següent
size -6 després del /font
Línia següent
size -7 després del /font
Línia següent
-
RE: RE: prova de lletres de coloraines en link
ninona | 22/05/2007 a les 10:52
-
prova enllaços
deòmises | 15/03/2008 a les 17:09
Què feu aquest cap de setmana? Us deixo entreteniments per si voleu crear literatura enmig de l'avorriment (espero que en Sergi, en Bruixot i en Salgado no es molestin pels enllaços creats amb els seus reptes...):
Voleu crear sobre una cançó? Clickeu per al Melorepte4
Voleu escriure un relat sobre el que us vingui de gust? Clickeu per al Repte Clàssic 313
Voleu ser breus sobre l'absència de religions? Clickeu per al Nanorepte 45
Voleu versificar un quadre genial? Clickeu per al Repte Poètic Visual 28
Bon cap de setmana per a tothom i totadona. d.
-
RE: prova enllaços
Salgado | 07/04/2008 a les 01:55
i
d
a
v
a
l
l
o
f
i
n
s
a
l
final del laberint que sóc
i
tRRRRRRRRRRRRRonTOllO teRRRRRRiblement
i l'espasme és tan gran que
c
a
i
c
d
e
n
o
u
f
e
n
t
z g z g e
i a a u s.
DEMENTpresentRODOLOiM'AIXECO.
ssssssssssshhhhhhhhttttttttttttt
MUTS I A LA GÀBIA!
deixamdabellesobreresmentrestantlalíniaqueseparalademènciadelaraóésmassafina.
paral·lelament, el mal no acaba
-
RE: RE: prova enllaços
Salgado | 07/04/2008 a les 01:59
i
d
a
v
a
l
l
o
f
i
n
s
a
l
final del laberint que sóc
i
tRRRRRRRRRRRRRonTOllO teRRRRRRiblement
i l'espasme és tan gran que
c
a
i
c
d
e
n
o
u
f
e
n
t
z g z g e
i a a u s.
DEMENTpresentRODOLOiM'AIXECO.
ssssssssssshhhhhhhhttttttttttttt
MUTS I A LA GÀBIA!
deixamdabellesobreresmentrestantlalíniaqueseparalademènciadelaraóésmassafina.
paral·lelament, el mal no acaba
-
RE: RE: RE: prova enllaços
Salgado | 07/04/2008 a les 02:57
i
d
a
v
a
l
l
o
f
i
n
s
a
l
final del laberint que sóc
i
tRRRRRRRRRRRRRonTOllO teRRRRRRiblement
i l'espasme és tan gran que
c
a
i
c
d
e
n
o
u
f
e
n
t
i a a u s.
z g z g e
DEMENTpresentRODOLOiM'AIXECO.
ssssssssssshhhhhhhhttttttttttttt
MUTS I A LA GÀBIA!
deixamdabellesobreresmentrestantlalíniaqueseparalademènciadelaraóésmassafina.
paral·lelament, el mal no acaba.
i segueixo preguntant-me: quins escrits engendraran els meus dits
-
melo9
deòmises | 17/04/2008 a les 03:11
Sorra per a deixar de somniar
I tenir-te al meu davant, zíngara,
Per a saber quant pesa la llunyania
Si els teus llavis no acaronen la por,
Si els teus dits no besen l'absència,
I reneixo en els teus moviments de vent,
En els teus malucs fets d'argila tendra,
I la penyora de l'estrèpit m'habita
Quan l'escalfor abandona la meva pell,
Quan la paraula no ressona en la teva gola,
I et sé absència que besa els meus dits,
Por que acarona els meus llavis
Mentre la llunyania pesa en la coneixença,
Gitana, al teu davant m'agenollo i em tens
Mentre somnio que em deixes entre la sorra.
******************************
Sorra per a deixar de somniar
I tenir-te al meu davant, zíngara,
Per a saber quant pesa la llunyania
Si els teus llavis no acaronen la por,
Si els teus dits no besen l'absència,
I reneixo en els teus moviments de vent,
En els teus malucs fets d'argila tendra,
I la penyora de l'estrèpit m'habita
Quan l'escalfor abandona la meva pell,
Quan la paraula no ressona en la teva gola,
I et sé absència que besa els meus dits,
Por que acarona els meus llavis
Mentre la llunyania pesa en la coneixença,
Gitana, al teu davant m'agenollo i em tens
Mentre somnio que em deixes entre la sorra.
-
RE: melo9
deòmises | 17/04/2008 a les 03:30
Cansat de vagar a través de les dunes de la solitud, m'he aturat i he dit:
Sorra per a deixar de somniar
I tenir-te al meu davant, zíngara,
Per a saber quant pesa la llunyania
Si els teus llavis no acaronen la por,
Si els teus dits no besen l'absència,
I reneixo en els teus moviments de vent,
En els teus malucs fets d'argila tendra,
I la penyora de l'estrèpit m'habita
Quan l'escalfor abandona la meva pell,
Quan la paraula no ressona en la teva gola,
I et sé absència que besa els meus dits,
Por que acarona els meus llavis
Mentre la llunyania pesa en la coneixença,
Gitana, al teu davant m'agenollo i em tens
Mentre somnio que em deixes enmig de la sorra.
I, entre llàgrimes amargues, he callat i he reprès el meu camí de recerca vana...
-
RE: RE: melo9
Teresa Saborit | 29/05/2008 a les 19:13
1...
2...
-
RE: RE: RE: melo9
Teresa Saborit | 29/05/2008 a les 19:20
-
RPV52
deòmises | 17/09/2008 a les 00:28
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
-
RE: RPV52
deòmises | 17/09/2008 a les 00:31
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
-
RE: RE: RPV52
deòmises | 17/09/2008 a les 00:57
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
-
RE: RE: RE: RPV52
deòmises | 17/09/2008 a les 01:15
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Segon fragment ("Tu, alga i vida")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
DRITTE BRUCHSTÜCK ("Ruhe wenn du träumst")
Tercer fragment ("Silenci si somnies")
Silenci si somnies
En solcar, sense sollar-la,
La superfície sencera
De la pell de l'aigua.
Mot que mor
En masegar-te els llavis,
Aliment per a l'alga
De l'eternitat.
-
RE: RE: RE: RE: RPV52
deòmises | 17/09/2008 a les 01:18
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Segon fragment ("Tu, alga i vida")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
DRITTE BRUCHSTÜCK ("Ruhe wenn du träumst")
Tercer fragment ("Silenci si somnies")
Silenci si somnies
En solcar, sense sollar-la,
La superfície sencera
De la pell de l'aigua.
Mot que mor
En masegar-te els llavis,
Aliment per a l'alga
De l'eternitat.
-
RE: RE: RE: RE: RE: RPV52
deòmises | 17/09/2008 a les 01:22
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Segon fragment ("Tu, alga i vida")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
DRITTE BRUCHSTÜCK ("Ruhe wenn du träumst")
Tercer fragment ("Silenci si somnies")
Silenci si somnies
En solcar, sense sollar-la,
La superfície sencera
De la pell de l'aigua.
Mot que mor
En masegar-te els llavis,
Aliment per a l'alga
De l'eternitat.
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RPV52
deòmises | 17/09/2008 a les 01:47
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Segon fragment ("Tu, alga i vida")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
DRITTE BRUCHSTÜCK ("Ruhe wenn du träumst")
Tercer fragment ("Silenci si somnies")
Silenci si somnies
En solcar, sense sollar-la,
La superfície sencera
De la pell de l'aigua.
Mot que mor
En masegar-te els llavis,
Aliment per a l'alga
De l'eternitat.
VIERTE BRUCHSTÜCK ("Der Liebe für die Natur")
Quart fragment ("L'amor per la Natura")
L'amor per la Natura.
Només això em mou.
Per plasmar tota la bellesa
Del món en el paper,
Làmines que obtenen la vida
I el batec del cor que els manca
Abans de dibuixar-hi.
FÜNFTE BRUCHSTÜCK ("...ewigen den Glanz")
Cinquè fragment ("...petuar l'esplendor")
...rpetuar l'esplendor
Efímera del món,
Botànica en ple moviment
Quan és estàtic el dibuix.
I sorgeix la força
Del magma absorbit
Per la terra
I per la planta.
SECHSTE BRUCHSTÜCK ("Du, Brust und Weinen")
Sisè fragment ("Tu, sina i plor")
Tu, sina i plor,
Vegetació. Aquarel·la
D'anys d'evolució
Amb memòria perenne.
Fruita de polpa odorant.
Resquícia de tot
L'oxigen respirat.
Mineral i desgast etern.
SIEBTE BRUCHSTÜCK ("Wieviel Jahrhunderte du bewachst...?)
Setè fragment ("Quants segles guardes---?")
Quants segles guardes
En una gota de saba?
Quants mil·lennis hi ha
En el lleu moviment
Que vinclo a la rigidesa
Inerta de la tinta?
Acon...ueixo parlar
Mentre et visc?
ACHTE BRUCHSTÜCK ("Die vielgestaltig Einfachheit des Natur")
Vuitè fragment ("M'emociona la simplicitat")
M'emociona la simplicitat
Complexa de la Natura
Que amb dèdals lignis
Sap construir la bellesa
En l'alga, en la flor,
En l'arrel que instiga
La terra a donar nous fruits.
NEUNTE BRUCHSTÜCK ("Parad...isch Ort")
Novè fragment (Parad...íac paratge")
Parad...íac paratge,
On la falguera i l'alga
Troben les semblances
Que les agermanen,
On descobreixo l'amor
Veritable ...p a la Natura.
I sóc feliç i em...satisfet
Aquests fragments manuscrits van ser trobats a l'anvers de la làmina núm. 24. La investigació de l'escriptura ha conclòs que van ser escrits pel propi
-
Els secrets de la làmina 24
deòmises | 17/09/2008 a les 02:17
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Segon fragment ("Tu, alga i vida")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
DRITTE BRUCHSTÜCK ("Ruhe wenn du träumst")
Tercer fragment ("Silenci si somnies")
Silenci si somnies
En solcar, sense sollar-la,
La superfície sencera
De la pell de l'aigua.
Mot que mor
En masegar-te els llavis,
Aliment per a l'alga
De l'eternitat.
VIERTE BRUCHSTÜCK ("Der Liebe für die Natur")
Quart fragment ("L'amor per la Natura")
L'amor per la Natura.
Només això em mou.
Per plasmar tota la bellesa
Del món en el paper,
Làmines que obtenen la vida
I el batec del cor que els manca
Abans de dibuixar-hi.
FÜNFTE BRUCHSTÜCK ("...ewigen den Glanz")
Cinquè fragment ("...rpetuar l'esplendor")
...rpetuar l'esplendor
Efímera del món,
Botànica en ple moviment
Quan és estàtic el dibuix.
I sorgeix la força
Del magma absorbit
Per la terra
I per la planta.
SECHSTE BRUCHSTÜCK ("Du, Brust und Weinen")
Sisè fragment ("Tu, sina i plor")
Tu, sina i plor,
Vegetació. Aquarel·la
D'anys d'evolució
Amb memòria perenne.
Fruita de polpa odorant.
Resquícia de tot
L'oxigen respirat.
Mineral i desgast etern.
SIEBTE BRUCHSTÜCK ("Wieviel Jahrhunderte du bewachst...?)
Setè fragment ("Quants segles guardes...?")
Quants segles guardes
En una gota de saba?
Quants mil·lennis hi ha
En el lleu moviment
Que vinclo a la rigidesa
Inerta de la tinta?
Acon...ueixo parlar
Mentre et visc?
ACHTE BRUCHSTÜCK ("Die vielgestaltig Einfachheit des Natur")
Vuitè fragment ("M'emociona la simplicitat")
M'emociona la simplicitat
Complexa de la Natura
Que amb dèdals lignis
Sap construir la bellesa
En l'alga, en la flor,
En l'arrel que instiga
La terra a donar nous fruits.
NEUNTE BRUCHSTÜCK ("Parad...isch Ort")
Novè fragment (Parad...íac paratge")
Parad...íac paratge,
On la falguera i l'alga
Troben les semblances
Que les agermanen,
On descobreixo l'amor
Veritable ...p a la Natura.
I sóc feliç i em...satisfet
Aquests fragments manuscrits van ser trobats a l'anvers de la làmina núm. 24, anomenada Desmidiea-Bierdinge. Malgrat el desgast de certes parts del full, la investigació de l'escriptura ha conclòs que Ernst Haeckel va poder compondre aquests fragments durant la realització de l'esmentada làmina (circa 1900). Tot i no conèixer-se-li cap més mostra poètica, els fragments indiquen que Haeckel podia tenir en ment un projecte literari al voltant de la Botànica, a banda de les làmines del seu Kunstformen der Natur
(1899-1904). Els hereus de la seva obra ignoraven l'existència d'aquests fragments.
ÒSCAR HERNÁNDEZ
BARCELONA (EFE)
-
RE: Els secrets de la làmina 24
deòmises | 17/09/2008 a les 02:22
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Segon fragment ("Tu, alga i vida")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
DRITTE BRUCHSTÜCK ("Ruhe wenn du träumst")
Tercer fragment ("Silenci si somnies")
Silenci si somnies
En solcar, sense sollar-la,
La superfície sencera
De la pell de l'aigua.
Mot que mor
En masegar-te els llavis,
Aliment per a l'alga
De l'eternitat.
VIERTE BRUCHSTÜCK ("Der Liebe für die Natur")
Quart fragment ("L'amor per la Natura")
L'amor per la Natura.
Només això em mou.
Per plasmar tota la bellesa
Del món en el paper,
Làmines que obtenen la vida
I el batec del cor que els manca
Abans de dibuixar-hi.
FÜNFTE BRUCHSTÜCK ("...ewigen den Glanz")
Cinquè fragment ("...rpetuar l'esplendor")
...rpetuar l'esplendor
Efímera del món,
Botànica en ple moviment
Quan és estàtic el dibuix.
I sorgeix la força
Del magma absorbit
Per la terra
I per la planta.
SECHSTE BRUCHSTÜCK ("Du, Brust und Weinen")
Sisè fragment ("Tu, sina i plor")
Tu, sina i plor,
Vegetació. Aquarel·la
D'anys d'evolució
Amb memòria perenne.
Fruita de polpa odorant.
Resquícia de tot
L'oxigen respirat.
Mineral i desgast etern.
SIEBTE BRUCHSTÜCK ("Wieviel Jahrhunderte du bewachst...?)
Setè fragment ("Quants segles guardes...?")
Quants segles guardes
En una gota de saba?
Quants mil·lennis hi ha
En el lleu moviment
Que vinclo a la rigidesa
Inerta de la tinta?
Acon...ueixo parlar
Mentre et visc?
ACHTE BRUCHSTÜCK ("Die vielgestaltig Einfachheit des Natur")
Vuitè fragment ("M'emociona la simplicitat")
M'emociona la simplicitat
Complexa de la Natura
Que amb dèdals lignis
Sap construir la bellesa
En l'alga, en la flor,
En l'arrel que instiga
La terra a donar nous fruits.
NEUNTE BRUCHSTÜCK ("Parad...isch Ort")
Novè fragment (Parad...íac paratge")
Parad...íac paratge,
On la falguera i l'alga
Troben les semblances
Que les agermanen,
On descobreixo l'amor
Veritable ...p a la Natura.
I sóc feliç i em...satisfet
Aquests fragments manuscrits van ser trobats a l'anvers de la làmina núm. 24, anomenada Desmidiea-Bierdinge. Malgrat el desgast de certes parts del full, la investigació de l'escriptura ha conclòs que Ernst Haeckel va poder compondre aquests fragments durant la realització de l'esmentada làmina (circa 1900). Tot i no conèixer-se-li cap més mostra poètica, els fragments indiquen que Haeckel podia tenir en ment un projecte literari al voltant de la Botànica, a banda de les làmines del seu Kunstformen der Natur
(1899-1904). Els hereus de la seva obra ignoraven l'existència d'aquests fragments. -
RE: RE: Els secrets de la làmina 24
deòmises | 17/09/2008 a les 02:27
ERSTE BRUCHSTÜCK ("Alge innerhalb deiner, Bauch des Meeres")
Primer fragment ("Alga dins teu, ventre de mar")
Alga dins teu, ventre de mar,
I creixo calladament
Dia a dia per desitjar la nit,
Sentir, saber, estimar.
Un cop més, al teu costat,
Navegant a favor dels corrents.
ZWEITE BRUCHSTÜCK ("Du, Alge und Leben")
Segon fragment ("Tu, alga i vida")
Tu, alga i vida,
Fotosintetitza els orígens
De la mar dins teu,
I descansa'm
En el bressol de l'onada,
On la sorra edifica
Els palaus del somni
Primigeni.
DRITTE BRUCHSTÜCK ("Ruhe wenn du träumst")
Tercer fragment ("Silenci si somnies")
Silenci si somnies
En solcar, sense sollar-la,
La superfície sencera
De la pell de l'aigua.
Mot que mor
En masegar-te els llavis,
Aliment per a l'alga
De l'eternitat.
VIERTE BRUCHSTÜCK ("Der Liebe für die Natur")
Quart fragment ("L'amor per la Natura")
L'amor per la Natura.
Només això em mou.
Per plasmar tota la bellesa
Del món en el paper,
Làmines que obtenen la vida
I el batec del cor que els manca
Abans de dibuixar-hi.
FÜNFTE BRUCHSTÜCK ("...ewigen den Glanz")
Cinquè fragment ("...rpetuar l'esplendor")
...rpetuar l'esplendor
Efímera del món,
Botànica en ple moviment
Quan és estàtic el dibuix.
I sorgeix la força
Del magma absorbit
Per la terra
I per la planta.
SECHSTE BRUCHSTÜCK ("Du, Brust und Weinen")
Sisè fragment ("Tu, sina i plor")
Tu, sina i plor,
Vegetació. Aquarel·la
D'anys d'evolució
Amb memòria perenne.
Fruita de polpa odorant.
Resquícia de tot
L'oxigen respirat.
Mineral i desgast etern.
SIEBTE BRUCHSTÜCK ("Wieviel Jahrhunderte du bewachst...?)
Setè fragment ("Quants segles guardes...?")
Quants segles guardes
En una gota de saba?
Quants mil·lennis hi ha
En el lleu moviment
Que vinclo a la rigidesa
Inerta de la tinta?
Acon...ueixo parlar
Mentre et visc?
ACHTE BRUCHSTÜCK ("Die vielgestaltig Einfachheit des Natur")
Vuitè fragment ("M'emociona la simplicitat")
M'emociona la simplicitat
Complexa de la Natura
Que amb dèdals lignis
Sap construir la bellesa
En l'alga, en la flor,
En l'arrel que instiga
La terra a donar nous fruits.
NEUNTE BRUCHSTÜCK ("Parad...isch Ort")
Novè fragment (Parad...íac paratge")
Parad...íac paratge,
On la falguera i l'alga
Troben les semblances
Que les agermanen,
On descobreixo l'amor
Veritable ...p a la Natura.
I sóc feliç i em...satisfet
Aquests fragments manuscrits van ser trobats a l'anvers de la làmina núm. 24, anomenada Desmidiea-Bierdinge. Malgrat el desgast de certes parts del full, la investigació de l'escriptura ha conclòs que Ernst Haeckel va poder compondre aquests fragments durant la realització de l'esmentada làmina (circa 1900). Tot i no conèixer-se-li cap més mostra poètica, els fragments indiquen que Haeckel podia tenir en ment un projecte literari al voltant de la Botànica, a banda de les làmines del seu Kunstformen der Natur
(1899-1904). Els hereus de la seva obra ignoraven l'existència d'aquests fragments.
Ludwig KAHLER
MÜNCHEN (EFE)
Traduït de l'alemany per Ò- HERNÁNDEZ
-
RE: RE: RE: Els secrets de la làmina 24
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 21:56
Fragment I.
Quan dic que vaig conéixer la Casa Batlló per un poema, tothom creu que em referisc a un seguit de versos amb l'edifici com a leit motiv. Però no. El que vull dir quan ho explique és que el poema era la mateixa casa.
Llavors la gent em mira amb escepticisme perquè no saben què he volgut dir amb això.
El ben cert és que jo, tants anys després, tampoc tinc una representació exacta a la ment dels detalls, sinó més aviat una imatge difusa, de conjunt. Hi ha, però, una memòria que no està feta de paraules, sinó que és més aviat un corrent elèctric per sota de la pell, que ha retingut part d'aquells encontres ara llunyans i també la nebulosa dels escrits.
Jo solia dir-li a Lluís que més que poeta era enginyer o arquitecte, perquè tot allò que escrivia, almenys en aquella època, eren autèntiques obres d'enginyeria com ara l'escrit de la Casa Batlló. I si bé el contingut exacte se m'escapa, ja ho he dit, sí que retinc una certa empremta visual d'aquells ponts de versos en ziga-zaga, dels acròstics ocults entre dracs i espirals dels petits poemes que bastien el poema gran, com els trencadissos, la pedra i les rajoles bastien la façana d'aquella casa sorprenent.
fragment de Trencadís, de Dolça Parvati. (si voleu llegir-lo per complet, clickeu aquí
-
RE: RE: RE: RE: Els secrets de la làmina 24
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 21:59
Fragment I.
Quan dic que vaig conéixer la Casa Batlló per un poema, tothom creu que em referisc a un seguit de versos amb l'edifici com a leit motiv. Però no. El que vull dir quan ho explique és que el poema era la mateixa casa.
Llavors la gent em mira amb escepticisme perquè no saben què he volgut dir amb això.
El ben cert és que jo, tants anys després, tampoc tinc una representació exacta a la ment dels detalls, sinó més aviat una imatge difusa, de conjunt. Hi ha, però, una memòria que no està feta de paraules, sinó que és més aviat un corrent elèctric per sota de la pell, que ha retingut part d'aquells encontres ara llunyans i també la nebulosa dels escrits.
Jo solia dir-li a Lluís que més que poeta era enginyer o arquitecte, perquè tot allò que escrivia, almenys en aquella època, eren autèntiques obres d'enginyeria com ara l'escrit de la Casa Batlló. I si bé el contingut exacte se m'escapa, ja ho he dit, sí que retinc una certa empremta visual d'aquells ponts de versos en ziga-zaga, dels acròstics ocults entre dracs i espirals dels petits poemes que bastien el poema gran, com els trencadissos, la pedra i les rajoles bastien la façana d'aquella casa sorprenent.
[fragment de Trencadís, de Dolça Parvati. (si voleu llegir-lo per complet, clickeu aquí
-
RE: RE: RE: RE: RE: Els secrets de la làmina 24
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 22:08
C
E U
R assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
NEdifici dels somnisConstrueix els mursT
La veu del temps ressonaDe la il·lusió
En l'Arc de Sant MartíAmb noves resquícies
De les seves paretsPlenes d'utopia
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
ONIG
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
AUDÍ
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissaC S
A AB T L
A L ÓNeix en el vidre
Serveix per a la formaLa inspiració lúcida
De les ideesPedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
Riu del silenciExistir per a que l'obra dins teu vagi creixent,Dóna'm els mots
L'aigua profundaEscoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.Buits del silenci
Esdevé pedraPotser regeix la vida amb dolor i sofrimentSeran els murs
Torrent del geni-El turment necessari per a que sigui bella- ?De la celístia
de la febril creació refusant tots els límits)
43
(ONEngendra la llumCOMENÇALa gotaELmotSOMNILa bellesaDELa vida de fumL'HOME?)
En les teves mansDe la rosadallumÉs teva:En el descans
Després de la mort,En claracosParetsDel teu record
La glòria segueixHarmoniaveuD'ombra claraEl geni pateix
Arran de terra, l'admiració en les boques obertes de qui el descobreix
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: Els secrets de la làmina 24
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 22:11
C
E U
R assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
NEdifici dels somnisConstrueix els mursT
La veu del temps ressonaDe la il·lusió
En l'Arc de Sant MartíAmb noves resquícies
De les seves paretsPlenes d'utopia
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
ONIG
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
AUDÍ
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissaC S
A AB T L
A L ÓNeix en el vidre
Serveix per a la formaLa inspiració lúcida
De les ideesPedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
Riu del silenciExistir per a que l'obra dins teu vagi creixent,Dóna'm els mots
L'aigua profundaEscoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.Buits del silenci
Esdevé pedraPotser regeix la vida amb dolor i sofrimentSeran els murs
Torrent del geni-El turment necessari per a que sigui bella- ?De la celístia
de la febril creació refusant tots els límits)
43
(ONEngendra la llumCOMENÇALa gotaELmotSOMNILa bellesaDELa vida de fumL'HOME?)
En les teves mansDe la rosadallumÉs teva:En el descans
Després de la mort,En claracosParetsDel teu record
La glòria segueixHarmoniaveuD'ombra claraEl geni pateix
Arran de terra, l'admiració en les boques obertes de qui el descobreix
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: Els secrets de la làmina 24
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 22:23
NEdifici dels somnisConstrueix els mursT
celda (2,1)celda (2,2)
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: Els secrets de la làmina 24
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 22:31
N Edifici dels somnis Construeix els murs T
celda (2,1)celda (2,2) celda (2,3)celda (2,4)
-
RPV53
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 22:34
N Edifici dels somnis Construeix els murs T
celda (2,1)celda (2,2) celda (2,3)celda (2,4)
-
RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 23:17
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
-
RE: RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 23:39
N
Edifici dels somnis
Edifici dels somnis
T
2.2
2.3
3.2
3.3
4.2
4.3
-
RE: RE: RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 21/09/2008 a les 23:58
N
Edifici dels somnis
Construeix els murs
T
La veu del temps ressona
De la il·lusió
En l'Arc de Sant Martí
Amb noves resquícies
De les seves parets
Plenes d'utopia
-
RE: RE: RE: RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 22/09/2008 a les 00:00
N
Edifici dels somnis
Construeix els murs
T
La veu del temps ressona
De la il·lusió
En l'Arc de Sant Martí
Amb noves resquícies
De les seves parets
Plenes d'utopia
-
RE: RE: RE: RE: RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 22/09/2008 a les 00:05
N
Edifici dels somnis
Construeix els murs
T
La veu del temps ressona
De la il·lusió
En l'Arc de Sant Martí
Amb noves resquícies
De les seves parets
Plenes d'utopia
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 22/09/2008 a les 00:13
N
Edifici dels somnis
Construeix els murs
T
La veu del temps ressona
De la il·lusió
En l'Arc de Sant Martí
Amb noves resquícies
De les seves parets
Plenes d'utopia
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 22/09/2008 a les 00:17
N
Edifici dels somnis
Construeix els murs
T
La veu del temps ressona
De la il·lusió
En l'Arc de Sant Martí
Amb noves resquícies
De les seves parets
Plenes d'utopia
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 22/09/2008 a les 00:29
Edifici dels somnis
Construeix els murs
N
La veu del temps ressona
De la il·lusió
T
En l'Arc de Sant Martí
Amb noves resquícies
De les seves parets
Plenes d'utopia
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RPV53
REPTE CLÀSSIC | 22/09/2008 a les 00:35
Edifici dels somnis
Construeix els murs
N
La veu del temps ressona
De la il·lusió
T
En l'Arc de Sant Martí
Amb noves resquícies
De les seves parets
Plenes d'utopia
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RPV53
deòmises | 22/09/2008 a les 09:16
-
reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 16:04
prova1
Edifici dels somnis
-
RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 16:10
prova1
Edifici dels somnis
-
RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 16:14
prova1
Edifici dels somnis
-
RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 16:24
prova1
Edifici dels somnis
-
RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 16:37
prova1
Edifici dels somnis
Construeix els murs
prova1
-
RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 16:45
prova1
Edifici dels somnis
Construeix els murs
prova1
-
RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 21:24
1 C 3
E 5 U
7 R 9
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 21:28
1 C 3
E 5 U
7 R 9
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 21:34
1C3
E 5 U
7 R 9
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 22:16
1C3
E 5 U
7 R 9
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 22/09/2008 a les 23:08
Item 1
Item 2
Item 3
Item 4
Item 5
Item 6
Item 7
Item 8
Item 9
Item 10
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 02:14
Item 1
Item 2
Item 3
Item 4
Item 5
Item 6
Item 7
Item 8
Item 9
Item 10
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 02:19
Item 1
Item 2
Item 3
Item 4
Item 5
Item 6
Item 7
Item 8
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 02:35
Item 1
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
xEdifici dels somnis
xLa veu del temps ressona
xEn l'Arc de Sant Martí
xDe les seves parets
Item 4
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 02:40
Item 1
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
xEdifici dels somnis
xLa veu del temps ressona
xEn l'Arc de Sant Martí
xDe les seves parets
Item 4
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 02:51
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 03:08
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 03:15
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 03:18
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 03:48
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissa
Serveix per a la forma
De les idees
C
S
A
A
B
T
L
A
L
Ó
Neix en el vidre
La inspiració lúcida
Pedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 23/09/2008 a les 03:57
La trencadissa
Serveix per a la forma
De les idees
C
A
S
A
B
A
T
L
L
Ó
Neix en el vidre
La inspiració lúcida
Pedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
-
RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 24/09/2008 a les 02:10
Riu del silenci
L'aigua profunda
Esdevé pedra
Torrent del geni
Existir per a que l'obra dins teu vagi creixent,
Escoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.
Potser regeix la vida amb dolor i sofriment
-El turment necessari per a que sigui bella- ?
Dóna'm els mots
Buits del silenci
Seran els murs
De la celístia
-
RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 24/09/2008 a les 02:13
Riu del silenci
L'aigua profunda
Esdevé pedra
Torrent del geni
Existir per a que l'obra dins teu vagi creixent,
Escoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.
Potser regeix la vida amb dolor i sofriment
-El turment necessari per a que sigui bella- ?
Dóna'm els mots
Buits del silenci
Seran els murs
De la celístia
-
RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 24/09/2008 a les 02:21
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissa
Serveix per a la forma
De les idees
C
A
S
A
B
A
T
L
L
Ó
Neix en el vidre
La inspiració lúcida
Pedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
Riu del silenci
L'aigua profunda
Esdevé pedra
Torrent del geni
Existir per a que l'obra dins teu vagi creixent,
Escoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.
Potser regeix la vida amb dolor i sofriment
-El turment necessari per a que sigui bella- ?
Dóna'm els mots
Buits del silenci
Seran els murs
De la celístia
de la febril creació refusant tots els límits)
43
-
RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 24/09/2008 a les 02:45
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissa
Serveix per a la forma
De les idees
C
A
S
A
B
A
T
L
L
Ó
Neix en el vidre
La inspiració lúcida
Pedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
Riu del silenci
L'aigua profunda
Esdevé pedra
Torrent del geni
Existir per a que l'obra dins teu vagi creixent,
Escoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.
Potser regeix la vida amb dolor i sofriment
-El turment necessari per a que sigui bella- ?
Dóna'm els mots
Buits del silenci
Seran els murs
De la celístia
de la febril creació refusant tots els límits)
43
(
O
N
Engendra la llum
En les teves mans
Després de la mort,
La glòria segueix
C
OMENÇA
La gota
De la rosada
En clara
Harmonia
EL
mot
llum
cos
veu
SOMNI
La bellesa
És teva:
Parets
D'ombra clara
DE
La vida de fum
En el descans
Del teu record
El geni pateix
L'HOME
Arran de terra, l'admiració en les boques obertes de qui el descobreix
-
Definitively Maybe
deòmises | 24/09/2008 a les 02:58
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissa
Serveix per a la forma
De les idees
B
A
T
A
C
A
S
L
L
Ó
Neix en el vidre
La inspiració lúcida
Pedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
Riu del silenci
L'aigua profunda
Esdevé pedra
Torrent del geni
Existir per a que l'obra dins teu vagi creixent,
Escoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.
Potser regeix la vida amb dolor i sofriment
-El turment necessari per a que sigui bella- ?
Dóna'm els mots
Buits del silenci
Seran els murs
De la celístia
de la febril creació refusant tots els límits)
43
(
O
N
Engendra la llum
En les teves mans
Després de la mort,
La glòria segueix
C
OMENÇA
La gota
De la rosada
En clara
Harmonia
EL
mot
llum
cos
veu
SOMNI
La bellesa
És teva:
Parets
D'ombra clara
DE
La vida de fum
En el descans
Del teu record
El geni pateix
L'HOME?)
Arran de terra, l'admiració en les boques obertes de qui el descobreix
-
RE: Definitively Maybe
deòmises | 24/09/2008 a les 03:06
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissa
Serveix per a la forma
De les idees
C
A
S
A
B
A
T
L
L
Ó
Neix en el vidre
La inspiració lúcida
Pedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
Riu del silenci
L'aigua profunda
Esdevé pedra
Torrent del geni
Existir per a que l'obra dins teu vagi creixent,
Escoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.
Potser regeix la vida amb dolor i sofriment
-El turment necessari per a que sigui bella- ?
Dóna'm els mots
Buits del silenci
Seran els murs
De la celístia
de la febril creació refusant tots els límits)
43
O
N
Engendra la llum
En les teves mans
Després de la mort,
La glòria segueix
C
OMENÇA
La gota
De la rosada
En clara
Harmonia
EL
mot
llum
cos
veu
SOMNI
La bellesa
És teva:
Parets
D'ombra clara
DE
La vida de fum
En el descans
Del teu record
El geni pateix
L'HOME?
Arran de terra, l'admiració en les boques obertes de qui el descobreix
-
RE: RE: Definitively Maybe
deòmises | 24/09/2008 a les 03:10
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissa
Serveix per a la forma
De les idees
C
A
S
A
B
A
T
L
L
Ó
Neix en el vidre
La inspiració lúcida
Pedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
Riu del silenci
L'aigua profunda
Esdevé pedra
Torrent del geni
Existir per a que l'obra dins teu vagi creixent,
Escoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.
Potser regeix la vida amb dolor i sofriment
-El turment necessari per a que sigui bella- ?
Dóna'm els mots
Buits del silenci
Seran els murs
De la celístia
de la febril creació refusant tots els límits)
43
O
N
Engendra la llum
En les teves mans
Després de la mort,
La glòria segueix
C
OMENÇA
La gota
De la rosada
En clara
Harmonia
EL
mot
llum
cos
veu
SOMNI
La bellesa
És teva:
Parets
D'ombra clara
DE
La vida de fum
En el descans
Del teu record
El geni pateix
L'HOME?
Arran de terra, l'admiració en les boques obertes de qui el descobreix
-
RE: RE: RE: Definitively Maybe
deòmises | 24/09/2008 a les 03:26
C
E U
R
assenyalant l'inici de la balaustrada
A
(Descens per la mirada de l'ànima policromada
N
Edifici dels somnis
La veu del temps ressona
En l'Arc de Sant Martí
De les seves parets
Construeix els murs
De la il·lusió
Amb noves resquícies
Plenes d'utopia
T
a la recerca dels ulls profètics del geni, els
O
N
I
G
ulls que imaginen els somnis i els tornen reals
A
U
D
Í
les utopies carregades de dificultat capten l'atenció
La trencadissa
Serveix per a la forma
De les idees
C
A
S
A
B
A
T
L
L
Ó
Neix en el vidre
La inspiració lúcida
Pedres del geni
de l'argila i s'endinsen pels túnels laberíntics
Riu del silenci
L'aigua profunda
Esdevé pedra
Torrent del geni
Existir per a que l'obra dins teu vagi creixent,
Escoltar-la, estimar-la, deixant-se endur per ella.
Potser regeix la vida amb dolor i sofriment
-El turment necessari per a que sigui bella- ?
Dóna'm els mots
Buits del silenci
Seran els murs
De la celístia
de la febril creació refusant tots els límits)
43
O
N
Engendra la llum
En les teves mans
Després de la mort,
La glòria segueix
C
OMENÇA
La gota
De la rosada
En clara
Harmonia
EL
mot
llum
cos
veu
SOMNI
La bellesa
És teva:
Parets
D'ombra clara
DE
La vida de fum
En el descans
Del teu record
El geni pateix
L'HOME?
Arran de terra, l'admiració en les boques obertes de qui el descobreix
-
RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 24/09/2008 a les 03:57 -
RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 24/09/2008 a les 10:54
00
00
0000
00
00
cauen
bombes
damunt
de
cadàvers
encara
sense
enterrar
però l'àngel sap com aturar el combat?
la boca la sang les bales les morts
i tot és fosc i res no sembla allò que
és i esdevé caos i bogeria i esmaperdut
busco un lloc entre la runa allà on el
meu cor pugui bategar per darrer cop
per retre homenatge callat a qui no ha
sabut trobar la fortuna enmig del fang
enterrar
sense
encara
cadàvers
de
damunt
bombes
cauen
00
00
0000
00
00
-
RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 24/09/2008 a les 11:06
00
00
00000
00000
00
00
00
cauen
bombes
damunt
de
cadàvers
encara
sense
enterrar
però l'àngel sap com aturar el combat?
la boca la sang les bales les morts
i tot és fosc i res no sembla allò que
és i esdevé caos i bogeria i esmaperdut
busco un lloc entre la runa allà on el
meu cor pugui bategar per darrer cop
per retre homenatge callat a qui no ha
sabut trobar la fortuna enmig del fang
enterrar
sense
encara
cadàvers
de
damunt
bombes
cauen
00
00
00000
00000
00
00
00
00
0000
00
00
cauen
bombes
damunt
de
cadàvers
encara
sense
enterrar
però l'àngel sap com aturar el combat?
la boca la sang les bales les morts
i tot és fosc i res no sembla allò que
és i esdevé caos i bogeria i esmaperdut
busco un lloc entre la runa allà on el
meu cor pugui bategar per darrer cop
per retre homenatge callat a qui no ha
sabut trobar la fortuna enmig del fang
enterrar
sense
encara
cadàvers
de
damunt
bombes
cauen
00
00
0000
00
00
-
RE: RE: RE: RE: RE: reloaded (RPV53)
deòmises | 25/09/2008 a les 05:50
REPTE POÈTIC VISUAL53: Gaudir (aquí millor...) - deomises 22-09-2008 09:45 l'enllaç del conte (espero q no falli...) - deomises 22-09-2008 09:51Gràcies... - Dolça Parvati 22-09-2008 11:27RE: REPTE POÈTIC VISUAL53: Com d'un poema interessant, se'n pot fer art. - JOANPG 24-09-2008 00:32ARQUITECTURA VERBAL (Per a Dolça Parvati, Jimbielard i Francesc Arnau i Chinchilla)[Fora de Concurs] - deomises 24-09-2008 03:21
Arquitectura orgànica - llampec 25-09-2008 01:54 Arquitectura orgànica (sense filigranes) - llampec 25-09-2008 02:01
-
Classic
deòmises | 27/09/2008 a les 11:49
Em sento observat. No sé, tinc la sensació continua que un parell d'ulls m'estan escodrinyant tota l'estona, com si estiguessin damunt les meves espatlles, com si em sobrevolessin. Però em giro i no veig res. Davant meu tot està buit, blanc immaculat. I hi ha un silenci que em fa avançar de puntetes, amb un lleu xiuxiueig, mig arrossegant els peus. No puc evitar notar un pessigolleig a la nuca que em posa els pèls de punta. De fet amb aquesta angunia constant fins hi tot he oblidat on anava. De totes maneres no sembla que hi hagi cap punt de referència a part d'una mena de límits imprecisos als costats que em fan anar girant lleugerament cada cop que m'acosto a la vora. Així que anirem endavant.
Vaja, m'ha sembla sentir un murmuri, com un lleu brunzit d'abelles que em sonava, encara que sembli mentida, just sobre la coroneta. Miro amunt però no veig res. Miro als costats, i tampoc. Miro enrere i veig que estic deixant un rastre a terra, just darrera meu. És el peu que em sagna! Sembla que a mesura que he avançat el degoteig de la meva sang ha quedat marcat en el terra blanquíssim, i ara es veu tot un rastre blau que l'ha maculat.
I ara, això ha estat clarament un esternut! Però, d'on surt aquest soroll? Per més que miro no veig res. S'amaga de mi, ho sé, però on? El que faré serà fer
unes
passes
corrent
a
veure
si
em perd
de vista.
Buf, m'he cansat. És que ja tinc una edat. I a més, amb tota la sang que perdo m'estic quedant sense forces.
Però, ara sí, he sentit una veu! És a mi? Algú em crida?
Què? Què fas aquí dalt mirant-me amb ulls inquisidors?
Qui ets tu per a jutjar-me? Si no t'agrado, passa pàgina i deixam morir amb pau.
O llença'm a la paperera!
-
RE: Classic
deòmises | 28/09/2008 a les 11:28
Nous
suggereix -
prova
ninona | 04/10/2008 a les 07:18
01 - Tràfec hipotecari Magrat 3 vots
- Va tan atrafegat xuclant-nos la sang que no té temps ni per morir-se...
- És un vampir?
- No, és banquer.
02 - Mama!!!! marga 1 vots
En Jordi va cagat, plora, en Marc pren el biberó, en Joan dorm. Bolquer, rot, ulls oberts d'en Joan, plora.
03 - Avorriment jacobè 3 vots
Mentre l'home de negocis s'estressa en proporció als guanys, l'aturat ho paga al preu més alt.
04 - Quin dia m'espera bocidecel 4 vots
Es lleva esperitat, es dutxa. Mentre es vesteix, fa cafè, se'l pren cremant, agafa claus i mòbil, mira l'agenda...
- Collons!!...diumenge?
05 - Tranquilitat Sargatal 8 vots
Volia viure tranquil, així que anava sempre molt atrafegat per no haver de parar-se a pensar.
06 - Nanorepte Carme Simó 1 vots
Només escric nanoreptes. No tinc temps per enllaçar més paraules.
07 - Massa feina sangifetge 1 vots
- Desperta !
- Perdona, m'he desmaiat de plaer - digué.
"Massa feina", pensà mentre li treia el preservatiu al novè client del dia.
08 - Ara no puc Llibre 0 vots
Atrafegat? Què és anar atrafegat? Quan tingui temps hi pensaré.
09 - El tràfec de cada matí Nubada 1 vots
Motxilles, esmorzars, jaquetes... vinga anem!
Quan es veu al mirall de l'ascensor despentinada i sense arracades pensa: demà m'organitzaré millor.
10 - I al setè dia... angie 1 vots
Dutxa ràpida, vestit d'executiva, un cafè mentre prepara el dinar. En agafar la bossa s'adona que és diumenge.
11 - Tancat per vacances Eduardcg 4 vots
-No paro ni un segon, necessito vacances.
-Dona, i les has d'agafar just ara? -preguntà el suïcida a la Mort.
-
RE: prova
ninona | 04/10/2008 a les 07:51
-
RE: prova
ninona | 04/10/2008 a les 07:56
01 - Tràfec hipotecari Magrat 3 vots
- Va tan atrafegat xuclant-nos la sang que no té temps ni per morir-se...
- És un vampir?
- No, és banquer.
02 - Mama!!!! marga 1 vots
En Jordi va cagat, plora, en Marc pren el biberó, en Joan dorm. Bolquer, rot, ulls oberts d'en Joan, plora.
03 - Avorriment jacobè 3 vots
Mentre l'home de negocis s'estressa en proporció als guanys, l'aturat ho paga al preu més alt.
04 - Quin dia m'espera bocidecel 4 vots
Es lleva esperitat, es dutxa. Mentre es vesteix, fa cafè, se'l pren cremant, agafa claus i mòbil, mira l'agenda...
- Collons!!...diumenge?
05 - Tranquilitat Sargatal 8 vots
Volia viure tranquil, així que anava sempre molt atrafegat per no haver de parar-se a pensar.
06 - Nanorepte Carme Simó 1 vots
Només escric nanoreptes. No tinc temps per enllaçar més paraules.
07 - Massa feina sangifetge 1 vots
- Desperta !
- Perdona, m'he desmaiat de plaer - digué.
"Massa feina", pensà mentre li treia el preservatiu al novè client del dia.
08 - Ara no puc Llibre 0 vots
Atrafegat? Què és anar atrafegat? Quan tingui temps hi pensaré.
09 - El tràfec de cada matí Nubada 1 vots
Motxilles, esmorzars, jaquetes... vinga anem!
Quan es veu al mirall de l'ascensor despentinada i sense arracades pensa: demà m'organitzaré millor.
10 - I al setè dia... angie 1 vots
Dutxa ràpida, vestit d'executiva, un cafè mentre prepara el dinar. En agafar la bossa s'adona que és diumenge.
11 - Tancat per vacances Eduardcg 4 vots
-No paro ni un segon, necessito vacances.
-Dona, i les has d'agafar just ara? -preguntà el suïcida a la Mort.
diferents proves
-
RE: RE: prova
ninona | 04/10/2008 a les 08:06
01 - Tràfec hipotecari Magrat
3
vots
sfsdksds
svkjkldvñldkvfsd
-
Melo34
deòmises | 08/10/2008 a les 02:32
I
...m'il·lumina la llum
immensa la llangor
i la lletania per lliscar
entre llots
lànguids i llessamins
llefiscosos
on la vetlla sotja
amb ulls inerts,
llacs callats...
II
...vent que ve
amb banals vivències,
ven la vanitat
i la vitalitat
on la vida és vívida
vesta bífida i beu
la veu verge
de la valquíria feta
visió i espectre vil...
III
...pupil·la i palpebra
palpable, impassibles
i perpètues per sempre,
palpita el cor més perdut
pertot arreu i plora i prem
el pit amb persistència
fins que la presència
és perenne primícia
de la mirada...
IV
...tètrica tenebra
que a tentines s'atansa,
tremolor del terratrèmol
interminable, tinc
l'aturada del temor
i trona i insisteix
i teixeix tot el temps
en la trama
de la prepotència
V
...cor que corca l'escorça
i la còrpora, càncer
que escorcolla l'inconegut,
i el caos captiva el capvespre
del rusc convertit en carceller
del coure candent al caire
creixent, cúspide de l'abisme
condemnat a conservar el crit i el clam
de qui vol contemplar el seu fons...
VI
...fonedís fins on la forma
es deforma i s'afina, l'afecte sense futur
falseja la fal·làcia fidel
a fingir sempre, enfiladissa
afiançada a la fatalitat
de la fluïdesa famolenca quan la fi
perfora la fe i la fa feble i febre, esfilagarsat
dèficit de l'efecte ja finit i finat,
difunt fervent per defraudar l'amor...
VII
...dilema dins la densitat del dolor,
durant la diversitat de la dida que abdica
en la dèria del deler deixat
a l'indefugible desig de dividir
la dolcesa del temps apacible
en desenes de vespers de devoció pel dol
difícils d'oblidar, i els dolls de llet
en degotís abandonen la darrera delícia
del nadó ja adult i espectador expectant...
VIII
...i el cel és zel i insignificant,
si s'enlaira la solitud ensinistrada del suïcidi
que observa amb insistència
la sang sigil·losa de la serp
sensible al sol i a l'essència de servir
per surar en sequel·les lacustres
enmig del silenci, iris verd esperança
desesperat, que s'endinsa i s'enfonsa
al sempitern secret per ser ombra...
IX
...mira'm i mina'm i amara'm,
mirada mansa de la mar
que m'emmiralla la memòria
on l'amnèsia és miríada de miracles,
medusa de mediocres mides que muda
les mimoses en magentes
quan són microscòpics magmes
alimentats per la monotonia i el malabarisme
de mirar la llum que m'il·lumina...
-
RE: Melo34
deòmises | 08/10/2008 a les 02:35
I
...m'il·lumina la llum
immensa la llangor
i la lletania per lliscar
entre llots
lànguids i llessamins
llefiscosos
on la vetlla sotja
amb ulls inerts,
llacs callats...
II
...vent que ve
amb banals vivències,
ven la vanitat
i la vitalitat
on la vida és vívida
vesta bífida i beu
la veu verge
de la valquíria feta
visió i espectre vil...
III
...pupil·la i palpebra
palpable, impassibles
i perpètues per sempre,
palpita el cor més perdut
pertot arreu i plora i prem
el pit amb persistència
fins que la presència
és perenne primícia
de la mirada...
IV
...tètrica tenebra
que a tentines s'atansa,
tremolor del terratrèmol
interminable, tinc
l'aturada del temor
i trona i insisteix
i teixeix tot el temps
en la trama
de la prepotència
V
...cor que corca l'escorça
i la còrpora, càncer
que escorcolla l'inconegut,
i el caos captiva el capvespre
del rusc convertit en carceller
del coure candent al caire
creixent, cúspide de l'abisme
condemnat a conservar el crit i el clam
de qui vol contemplar el seu fons...
VI
...fonedís fins on la forma
es deforma i s'afina, l'afecte sense futur
falseja la fal·làcia fidel
a fingir sempre, enfiladissa
afiançada a la fatalitat
de la fluïdesa famolenca quan la fi
perfora la fe i la fa feble i febre, esfilagarsat
dèficit de l'efecte ja finit i finat,
difunt fervent per defraudar l'amor...
VII
...dilema dins la densitat del dolor,
durant la diversitat de la dida que abdica
en la dèria del deler deixat
a l'indefugible desig de dividir
la dolcesa del temps apacible
en desenes de vespers de devoció pel dol
difícils d'oblidar, i els dolls de llet
en degotís abandonen la darrera delícia
del nadó ja adult i espectador expectant...
VIII
...i el cel és zel i insignificant,
si s'enlaira la solitud ensinistrada del suïcidi
que observa amb insistència
la sang sigil·losa de la serp
sensible al sol i a l'essència de servir
per surar en sequel·les lacustres
enmig del silenci, iris verd esperança
desesperat, que s'endinsa i s'enfonsa
al sempitern secret per ser ombra...
IX
...mira'm i mina'm i amara'm,
mirada mansa de la mar
que m'emmiralla la memòria
on l'amnèsia és miríada de miracles,
medusa de mediocres mides que muda
les mimoses en magentes
quan són microscòpics magmes
alimentats per la monotonia i el malabarisme
de mirar la llum que m'il·lumina...
-
RE: RE: Melo34
deòmises | 08/10/2008 a les 02:41
I
...m'il·lumina la llum
immensa la llangor
i la lletania per lliscar
entre llots
lànguids i llessamins
llefiscosos
on la vetlla sotja
amb ulls inerts,
llacs callats...
II
...vent que ve
amb banals vivències,
ven la vanitat
i la vitalitat
on la vida és vívida
vesta bífida i beu
la veu verge
de la valquíria feta
visió i espectre vil...
III
...pupil·la i palpebra
palpable, impassibles
i perpètues per sempre,
palpita el cor més perdut
pertot arreu i plora i prem
el pit amb persistència
fins que la presència
és perenne primícia
de la mirada...
IV
...tètrica tenebra
que a tentines s'atansa,
tremolor del terratrèmol
interminable, tinc
l'aturada del temor
i trona i insisteix
i teixeix tot el temps
en la trama
de la prepotència
V
...cor que corca l'escorça
i la còrpora, càncer
que escorcolla l'inconegut,
i el caos captiva el capvespre
del rusc convertit en carceller
del coure candent al caire
creixent, cúspide de l'abisme
condemnat a conservar el crit i el clam
de qui vol contemplar el seu fons...
VI
...fonedís fins on la forma
es deforma i s'afina, l'afecte sense futur
falseja la fal·làcia fidel
a fingir sempre, enfiladissa
afiançada a la fatalitat
de la fluïdesa famolenca quan la fi
perfora la fe i la fa feble i febre, esfilagarsat
dèficit de l'efecte ja finit i finat,
difunt fervent per defraudar l'amor...
VII
...dilema dins la densitat del dolor,
durant la diversitat de la dida que abdica
en la dèria del deler deixat
a l'indefugible desig de dividir
la dolcesa del temps apacible
en desenes de vespers de devoció pel dol
difícils d'oblidar, i els dolls de llet
en degotís abandonen la darrera delícia
del nadó ja adult i espectador expectant...
VIII
...i el cel és zel i insignificant,
si s'enlaira la solitud ensinistrada del suïcidi
que observa amb insistència
la sang sigil·losa de la serp
sensible al sol i a l'essència de servir
per surar en sequel·les lacustres
enmig del silenci, iris verd esperança
desesperat, que s'endinsa i s'enfonsa
al sempitern secret per ser ombra...
IX
...mira'm i mina'm i amara'm,
mirada mansa de la mar
que m'emmiralla la memòria
on l'amnèsia és miríada de miracles,
medusa de mediocres mides que muda
les mimoses en magentes
quan són microscòpics magmes
alimentats per la monotonia i el malabarisme
de mirar la llum que m'il·lumina...
d.
-
RE: RE: RE: Melo34
deòmises | 08/10/2008 a les 11:04
No t'oblidis del meu cor.
Clama i calla tota la veritat del dolor
De l'enamorat, cansat de tot,
Las de ser home i viure amb la gàrgola
Que he esdevingut pels xiuxiueigs, per la malvada
No t'oblidis del meu cor.
Clama i calla tota la veritat del dolor
De l'enamorat, cansat de tot,
Las de ser home i viure amb la gàrgola
Que he esdevingut pels xiuxiueigs, per la malvada
-
RE: RE: RE: RE: Melo34
deòmises | 08/10/2008 a les 11:10
No t'oblidis del meu cor.
Clama i calla tota la veritat del dolor
De l'enamorat, cansat de tot,
Las de ser home i viure amb la gàrgola
Que he esdevingut pels xiuxiueigs, per la malvada
-
RPV54
deòmises | 08/10/2008 a les 11:29
No t'oblidis del meu cor.
Clama i calla tota la veritat del dolor
De l'enamorat, cansat de tot,
Las de ser home i viure amb la gàrgola
Que he esdevingut pels xiuxiueigs, per la malvada
Alcavota que ha incendiat allò que estimava.
No t'oblidis del meu cor.
És la resquícia que queda de la humanitat
Que perdo enmig de la putrefacció
De l'engany, deixada al llast dels llavis
De la mentida i del secret, tenebres que tenyeixen
Amb el sutge de la nit perpètua, amb el sobtat despertar.
No t'oblidis del meu cor.
Batega encara per ella, per qui reviu
Entre paraules vanes, a través dels anys
Viscuts pel no-res, en racons on les raons per fer mal
No existeixen, on la malícia es barreja amb la vida
I arrasa amb el que troba al seu pas.
No t'oblidis del meu cor:
És l'erm murmuri que d'esma viu
Al fons de la meva gola, emmudida per la vilesa...
d.
-
RE: reloaded (RPV53)
isidre lluçà | 23/06/2009 a les 00:00
a que m'ha quedat bé
-
prova RC359
deòmises | 21/11/2008 a les 03:20
Divendres, 19 de desembre de 1986
Ja fa dues setmanes que vam aterrar a l'aeroport d'Ambalabe, a 150 quilòmetres de la nostra destinació final, el poblat d'Ambingivato. He agafat el relleu de la mare en la tasca humanitària centrada en l'Àfrica del Sud i intento seguir les seves passes el millor possible.
Als ulls de la gent, només sóc una blanca més, perduda enmig de l'altiplà de Madagascar sense nocions de la llengua malgaix i amb escasses de francès. El llogarret és tan allunyat de la capital del país que no semblaria estrany si ens asseguren que ningú del Govern no té constància de les necessitats dels seus habitants. Ni tan sols de l'arribada d'ajuda humanitària. Però als ulls de Mbaviri sóc la seva salvació, una de les persones que ajuda els seus familiars i amics a seguir la vida després de les pluges torrencials, les que omplen els pous per suportar el dur estiu però les mateixes que estenen any rere any sense falta el godrampotaka pertot arreu, aquest llot que tant costa de fer desaparèixer dels camps i dels camins i que paralitza el seu poblat. Entre ell i jo, la confidència ha crescut en aquestes dues setmanes i una simple mirada transmet a l'altra persona allò que la preocupa o allò que sent. Com si ens coneguéssim de tota la vida (...)
Dissabte, 7 de febrer de 1986
Ha acabat la nostra feina de neteja i de recolzament al poblat i cal tornar cap a Europa. Satisfeta per la tasca realitzada però de decebuda perquè Mbaviri m'ha esquivat des que li vaig obrir el cor i li vaig confessar en un anglès maldestre els sentiments que m'havia despertat mica en mica. Fins i tot, a l'hora del comiat m'ha refusat els dos petons a les galtes, només una freda encaixada de mans i prou... Com puc deixar l'illa sabent que l'home que estimo hi resta? (...)
Rellegeixo el diari del meu primer viatge a Madagascar onze anys després, i el record d'aquell home que no vaig aconseguir mai em retorna amb més força encara. Però, malgrat saber què
-
RE: prova RC359
deòmises | 21/11/2008 a les 03:23
Divendres, 19 de desembre de 1986
Ja fa dues setmanes que vam aterrar a l'aeroport d'Ambalabe, a 150 quilòmetres de la nostra destinació final, el poblat d'Ambingivato. He agafat el relleu de la mare en la tasca humanitària centrada en l'Àfrica del Sud i intento seguir les seves passes el millor possible.
Als ulls de la gent, només sóc una blanca més, perduda enmig de l'altiplà de Madagascar sense nocions de la llengua malgaix i amb escasses de francès. El llogarret és tan allunyat de la capital del país que no semblaria estrany si ens asseguren que ningú del Govern no té constància de les necessitats dels seus habitants. Ni tan sols de l'arribada d'ajuda humanitària. Però als ulls de Mbaviri sóc la seva salvació, una de les persones que ajuda els seus familiars i amics a seguir la vida després de les pluges torrencials, les que omplen els pous per suportar el dur estiu però les mateixes que estenen any rere any sense falta el godrampotaka pertot arreu, aquest llot que tant costa de fer desaparèixer dels camps i dels camins i que paralitza el seu poblat. Entre ell i jo, la confidència ha crescut en aquestes dues setmanes i una simple mirada transmet a l'altra persona allò que la preocupa o allò que sent. Com si ens coneguéssim de tota la vida (...)
Dissabte, 7 de febrer de 1986
Ha acabat la nostra feina de neteja i de recolzament al poblat i cal tornar cap a Europa. Satisfeta per la tasca realitzada però de decebuda perquè Mbaviri m'ha esquivat des que li vaig obrir el cor i li vaig confessar en un anglès maldestre els sentiments que m'havia despertat mica en mica. Fins i tot, a l'hora del comiat m'ha refusat els dos petons a les galtes, només una freda encaixada de mans i prou... Com puc deixar l'illa sabent que l'home que estimo hi resta? (...)
Rellegeixo el diari del meu primer viatge a Madagascar onze anys després, i el record d'aquell home que no vaig aconseguir mai em retorna amb més força encara. Però, malgrat saber què
-
RE: RE: prova RC359
deòmises | 21/11/2008 a les 03:31
Divendres, 19 de desembre de 1986
Ja fa dues setmanes que vam aterrar a l'aeroport d'Ambalabe, a 150 quilòmetres de la nostra destinació final, el poblat d'Ambingivato. He agafat el relleu de la mare en la tasca humanitària centrada en l'Àfrica del Sud i intento seguir les seves passes el millor possible.
Als ulls de la gent, només sóc una blanca més, perduda enmig de l'altiplà de Madagascar sense nocions de la llengua malgaix i amb escasses de francès. El llogarret és tan allunyat de la capital del país que no semblaria estrany si ens asseguren que ningú del Govern no té constància de les necessitats dels seus habitants. Ni tan sols de l'arribada d'ajuda humanitària. Però als ulls de Mbaviri sóc la seva salvació, una de les persones que ajuda els seus familiars i amics a seguir la vida després de les pluges torrencials, les que omplen els pous per suportar el dur estiu però les mateixes que estenen any rere any sense falta el godrampotaka pertot arreu, aquest llot que tant costa de fer desaparèixer dels camps i dels camins i que paralitza el seu poblat. Entre ell i jo, la confidència ha crescut en aquestes dues setmanes i una simple mirada transmet a l'altra persona allò que la preocupa o allò que sent. Com si ens coneguéssim de tota la vida(...)
Dissabte, 7 de febrer de 1986
Ha acabat la nostra feina de neteja i de recolzament al poblat i cal tornar cap a Europa. Satisfeta per la tasca realitzada però de decebuda perquè Mbaviri m'ha esquivat des que li vaig obrir el cor i li vaig confessar en un anglès maldestre els sentiments que m'havia despertat mica en mica. Fins i tot, a l'hora del comiat m'ha refusat els dos petons a les galtes, només una freda encaixada de mans i prou... Com puc deixar l'illa sabent que l'home que estimo hi resta? (...)
Rellegeixo el diari del meu primer viatge a Madagascar onze anys després, i el record d'aquell home que no vaig aconseguir mai em retorna amb més força encara. Però, malgrat saber què
-
RE: RE: RE: prova RC359
deòmises | 21/11/2008 a les 06:05
Divendres, 19 de desembre de 1986
Ja fa dues setmanes que vam aterrar a l'aeroport d'Ambalabe, a 150 quilòmetres de la nostra destinació final, el poblat d'Ambingivato. He agafat el relleu de la mare en la tasca humanitària centrada en l'Àfrica del Sud i intento seguir les seves passes el millor possible. Perquè compartim la passió per ajudar la gent.
Als ulls de la gent, només sóc una blanca més -ho sé-, perduda enmig de l'altiplà de Madagascar sense nocions de la llengua malgaix i amb escasses de francès. El llogarret és tan allunyat de la capital del país que no semblaria estrany si ens asseguren que ningú del Govern no té constància de les necessitats dels seus habitants. Ni tan sols de l'arribada d'ajuda humanitària. Però als ulls de Mbaviri sóc la seva salvació, una de les persones que ajuda els seus familiars i amics a seguir la vida després de les pluges torrencials, les que omplen els pous per suportar el dur estiu però les mateixes que estenen any rere any sense falta el godrampotaka pertot arreu, aquest llot que tant costa de fer desaparèixer dels camps i dels camins i que paralitza el seu poblat. Entre ell i jo, la confidència ha crescut en aquestes dues setmanes i una simple mirada transmet a l'altra persona allò que la preocupa o allò que sent. Com si ens coneguéssim de tota la vida (...)
Dissabte, 7 de febrer de 1986
Ha acabat la nostra feina de neteja i de recolzament al poblat i cal tornar cap a Europa. Satisfeta per la tasca realitzada però decebuda perquè Mbaviri m'ha esquivat des que li vaig obrir el cor i li vaig confessar en un francès maldestre els sentiments que m'havia despertat mica en mica. Fins i tot, a l'hora del comiat m'ha refusat els dos petons a les galtes, només una freda encaixada de mans i prou... Com puc deixar l'illa sabent que l'home que estimo hi resta? (...)
Han transcorregut onze anys des que vaig escriure aquestes línies i la pregunta sense resposta em trasbalsa encara. Rellegeixo el diari del meu primer viatge a Madagascar, i el record d'aquell home que no vaig aconseguir mai em retorna amb més força. Malgrat totes les voltes que ha donat la meva vida, m'agrada imaginar què hauria passat si en Mbaviri hagués acceptat el meu amor i hagués estat corresposta. Seria una desgraciada? Hauria perdut la meva joventut en un continent estrany? No ho sabré mai. L'únic que sé és que ara, amb trenta-set anys em sento desemparada, havent fracassat en el meu matrimoni, amb la pèrdua de la mare tan recent que el simple esment del seu nom em torna el plor. I l'única alegria m'arriba dels ulls de l'Arnau, el fruit dels set anys abocats en un matrimoni que trontollava des del començament. I tot per la passió que sentia per Madagascar. La mateixa que encara sento.
En Miquel, el meu marit fins fa escasses setmanes, sempre havia cregut que hi havia alguna cosa que m'estirava més que l'ajuda humanitària cap a l'illa. I el naixement de l'Arnau va ser el començament del final de la nostra unió. El fet que nasqués tan bru de pell, amb aquella mirada tan penetrant i aquell cabell rinxolat fins a l'extrem... Segons ell, eren factors prou evidents per demostrar la meva infidelitat. Segons jo, que em guiava més pels meus comptes, l'Arnau havia estat concebut abans del viatge anual cap a Madagascar (les pluges torrencials són infal·libles, per desgràcia del poble malgaix). De res no em va servir deixar en secret el sentiments vers en Mbaviri: qui hauria cregut que entre ell i jo només havia nascut una amistat respectuosa sense res més? Després de veure l'Arnau, ningú.
Mentre guardo el diari entre la capsa dels meus records africans, trobo un paper estranyament nou. Reconec la lletra: la de la mare. Sembla una carta, però no recordo haver-la vista abans ni haver-la-hi guardada jo. Ni tan sols haver-la rebuda per correu. Llegeixo:
Estimada Maria,
No sé quan llegiràs això. Només sé que ja seré morta i que, quan ho facis, entendràs certes coses de la teva vida.
Recordes que et parlava de la situació caòtica de Madagascar entre el 1958 i el 1960? Recordes que també et vaig explicar que l'exèrcit francès ens havia assetjat durant mesos? Tot no era cert. Només la situació del país. Res de setges ni de perill contra la integritat física. Vaig enamorar-me de l'home més meravellós que havia conegut mai. De tal manera que em va fer oblidar que tenia família fora de l'illa, que m'esperava i patia per mi. Però Marc era superior a tot allò mundà que no em destacava de les altres persones. Per això vam fer un pacte de silenci: desaparèixer mentre la situació del país no s'aclarís, i gaudir, tenir cura l'un de l'altre, viure. Ja ho sé, era una bogeria però estàvem plens d'il·lusió i d'amor.
I em diràs per quin motiu t'explico això: ben fàcil, perquè sempre m'has cregut distant. És cert, distant perquè l'encanteri malgaix travessa fronteres. Però també distant per no poder desvelar-te el secret entre Marc i jo: el de no parlar mai del fill que vam engendrar durant la nostra desaparició, de qui vaig haver de desprendre'm per tornar al Primer Món, ple de dèficits vitals, lluny de l'amor veritable. Ni que tornava a Europa embarassada de Marc novament. Aquest secret ens acompanyaria fins a la mort, això vam pactar. Jo he complert la meva part, Marc també va fer-ho amb la seva.
Te la lliuro perquè entenguis el meu comportament i la meva negativa, perquè no caiguessis en el parany on va caure la teva mare i haver de renunciar a coses importants, perquè creguessis que eres feliç coneixent només allò que tenies.
Només em resta demanar-te perdó per haver-te ocultat l'existència d'un fill meu i de teu pare legítim.
-
RE: RE: RE: RE: prova RC359
deòmises | 21/11/2008 a les 06:10
Divendres, 19 de desembre de 1986
Ja fa dues setmanes que vam aterrar a l'aeroport d'Ambalabe, a 150 quilòmetres de la nostra destinació final, el poblat d'Ambingivato. He agafat el relleu de la mare en la tasca humanitària centrada en l'Àfrica del Sud i intento seguir les seves passes el millor possible. Perquè compartim la passió per ajudar la gent.
Als ulls de la gent, només sóc una blanca més -ho sé-, perduda enmig de l'altiplà de Madagascar sense nocions de la llengua malgaix i amb escasses de francès. El llogarret és tan allunyat de la capital del país que no semblaria estrany si ens asseguren que ningú del Govern no té constància de les necessitats dels seus habitants. Ni tan sols de l'arribada d'ajuda humanitària. Però als ulls de Mbaviri sóc la seva salvació, una de les persones que ajuda els seus familiars i amics a seguir la vida després de les pluges torrencials, les que omplen els pous per suportar el dur estiu però les mateixes que estenen any rere any sense falta el godrampotaka pertot arreu, aquest llot que tant costa de fer desaparèixer dels camps i dels camins i que paralitza el seu poblat. Entre ell i jo, la confidència ha crescut en aquestes dues setmanes i una simple mirada transmet a l'altra persona allò que la preocupa o allò que sent. Com si ens coneguéssim de tota la vida (...)
Dissabte, 7 de febrer de 1986
Ha acabat la nostra feina de neteja i de recolzament al poblat i cal tornar cap a Europa. Satisfeta per la tasca realitzada però decebuda perquè Mbaviri m'ha esquivat des que li vaig obrir el cor i li vaig confessar en un francès maldestre els sentiments que m'havia despertat mica en mica. Fins i tot, a l'hora del comiat m'ha refusat els dos petons a les galtes, només una freda encaixada de mans i prou... Com puc deixar l'illa sabent que l'home que estimo hi resta? (...)
Han transcorregut onze anys des que vaig escriure aquestes línies i la pregunta sense resposta em trasbalsa encara. Rellegeixo el diari del meu primer viatge a Madagascar, i el record d'aquell home que no vaig aconseguir mai em retorna amb més força. Malgrat totes les voltes que ha donat la meva vida, m'agrada imaginar què hauria passat si en Mbaviri hagués acceptat el meu amor i hagués estat corresposta. Seria una desgraciada? Hauria perdut la meva joventut en un continent estrany? No ho sabré mai. L'únic que sé és que ara, amb trenta-set anys em sento desemparada, havent fracassat en el meu matrimoni, amb la pèrdua de la mare tan recent que el simple esment del seu nom em torna el plor. I l'única alegria m'arriba dels ulls de l'Arnau, el fruit dels set anys abocats en un matrimoni que trontollava des del començament. I tot per la passió que sentia per Madagascar. La mateixa que encara sento.
En Miquel, el meu marit fins fa escasses setmanes, sempre havia cregut que hi havia alguna cosa que m'estirava més que l'ajuda humanitària cap a l'illa. I el naixement de l'Arnau va ser el començament del final de la nostra unió. El fet que nasqués tan bru de pell, amb aquella mirada tan penetrant i aquell cabell rinxolat fins a l'extrem... Segons ell, eren factors prou evidents per demostrar la meva infidelitat. Segons jo, que em guiava més pels meus comptes, l'Arnau havia estat concebut abans del viatge anual cap a Madagascar (les pluges torrencials són infal·libles, per desgràcia del poble malgaix). De res no em va servir deixar en secret el sentiments vers en Mbaviri: qui hauria cregut que entre ell i jo només havia nascut una amistat respectuosa sense res més? Després de veure l'Arnau, ningú.
Mentre guardo el diari entre la capsa dels meus records africans, trobo un paper estranyament nou. Reconec la lletra: la de la mare. Sembla una carta, però no recordo haver-la vista abans ni haver-la-hi guardada jo. Ni tan sols haver-la rebuda per correu. Llegeixo:
Estimada Maria,
No sé quan llegiràs això. Només sé que ja seré morta i que, quan ho facis, entendràs certes coses de la teva vida.
Recordes que et parlava de la situació caòtica de Madagascar entre el 1958 i el 1960? Recordes que també et vaig explicar que l'exèrcit francès ens havia assetjat durant mesos? Tot no era cert. Només la situació del país. Res de setges ni de perill contra la integritat física. Vaig enamorar-me de l'home més meravellós que havia conegut mai. De tal manera que em va fer oblidar que tenia família fora de l'illa, que m'esperava i patia per mi. Però Marc era superior a tot allò mundà que no em destacava de les altres persones. Per això vam fer un pacte de silenci: desaparèixer mentre la situació del país no s'aclarís, i gaudir, tenir cura l'un de l'altre, viure. Ja ho sé, era una bogeria però estàvem plens d'il·lusió i d'amor.
I em diràs per quin motiu t'explico això: ben fàcil, perquè sempre m'has cregut distant. És cert, distant perquè l'encanteri malgaix travessa fronteres. Però també distant per no poder desvelar-te el secret entre Marc i jo: el de no parlar mai del fill que vam engendrar durant la nostra desaparició, de qui vaig haver de desprendre'm per tornar al Primer Món, ple de dèficits vitals, lluny de l'amor veritable. Ni que tornava a Europa embarassada de Marc novament. Aquest secret ens acompanyaria fins a la mort, això vam pactar. Jo he complert la meva part, Marc també va fer-ho amb la seva.
Te la lliuro perquè entenguis el meu comportament i la meva negativa, perquè no caiguessis en el parany on va caure la teva mare i haver de renunciar a coses importants, perquè creguessis que eres feliç coneixent només allò que tenies.
Només em resta demanar-te perdó per haver-te ocultat l'existència d'un fill meu i de teu pare legítim.
-
RE: RE: RE: RE: RE: prova RC359
deòmises | 21/11/2008 a les 06:27
Divendres, 19 de desembre de 1986
Ja fa dues setmanes que vam aterrar a l'aeroport d'Ambalabe, a 150 quilòmetres de la nostra destinació final, el poblat d'Ambingivato. He agafat el relleu de la mare en la tasca humanitària centrada en l'Àfrica del Sud i intento seguir les seves passes el millor possible.
Als ulls de la gent, només sóc una blanca més -ho sé-, perduda enmig de l'altiplà de Madagascar sense nocions de la llengua malgaix i amb escasses de francès. El llogarret és tan allunyat de la capital del país que no semblaria estrany si ens asseguren que ningú del Govern no té constància de les necessitats dels seus habitants. Ni tan sols de l'arribada d'ajuda humanitària. Però als ulls de Mbaviri sóc la seva salvació, una de les persones que ajuda els seus familiars i amics a seguir la vida després de les pluges torrencials, les que omplen els pous d'aigua i estenen any rere any sense falta el godrampotaka pertot arreu, aquest llot que tant costa de fer desaparèixer dels camps i dels camins. Entre ell i jo, la confidència ha crescut en aquestes dues setmanes i una simple mirada transmet a l'altra persona allò que la preocupa o allò que sent. Com si ens coneguéssim de tota la vida (...)
Dissabte, 7 de febrer de 1986
Hem acabat la nostra feina al poblat i cal tornar cap a Europa. Satisfeta per la tasca realitzada però decebuda perquè Mbaviri m'ha esquivat des que li vaig obrir el cor i li vaig confessar en un francès maldestre els sentiments que m'havia despertat mica en mica. Fins i tot, a l'hora del comiat m'ha refusat els dos petons a les galtes, només una freda encaixada de mans i prou... Com puc deixar l'illa sabent que l'home que estimo hi resta? (...)
Han transcorregut onze anys des que vaig escriure-ho i em trasbalso encara. Rellegeixo el diari del meu primer viatge a Madagascar, i el record d'aquell home que no vaig aconseguir mai em retorna amb més força. Malgrat totes les voltes que ha donat la meva vida, m'agrada imaginar què hauria passat si en Mbaviri m'hagués correspost. Seria una desgraciada? Hauria perdut la meva joventut en un continent estrany? No ho sabré mai. L'únic que sé és que ara, amb trenta-set anys em sento desemparada, havent fracassat en el meu matrimoni, amb la pèrdua de la mare tan recent que el simple esment del seu nom em torna el plor. I l'única alegria m'arriba dels ulls de l'Arnau, el fruit dels set anys abocats en un matrimoni que trontollava des del començament. I tot per la passió que sentia per Madagascar. La mateixa que encara sento.
En Miquel, el meu marit fins fa escasses setmanes, sempre havia cregut que hi havia alguna cosa que m'estirava més que l'ajuda humanitària cap a l'illa. I el naixement de l'Arnau va ser el començament del final de la nostra unió. El fet que nasqués tan bru de pell, amb aquella mirada tan penetrant i aquell cabell rinxolat fins a l'extrem... Segons ell, eren factors prou evidents per demostrar la meva infidelitat. Segons jo, que em guiava més pels meus comptes, l'Arnau havia estat concebut abans de l'inamobible viatge anual cap a Madagascar. De res no em va servir deixar en secret el sentiments vers en Mbaviri: qui hauria cregut que entre ell i jo només havia nascut una amistat respectuosa sense res més? Després de veure l'Arnau, ningú.
Mentre guardo el diari entre la capsa dels meus records africans, trobo un paper estranyament nou. Reconec la lletra: la de la mare. Sembla una carta, però no recordo haver-la vista abans ni haver-la-hi guardada jo. Ni tan sols haver-la rebuda per correu. Llegeixo:
Estimada Maria,
No sé quan llegiràs això. Només sé que ja seré morta i que, quan ho facis, entendràs certes coses de la teva vida.
Recordes que et parlava de la situació caòtica de Madagascar entre el 1958 i el 1960? Recordes que també et vaig explicar que l'exèrcit francès ens havia assetjat durant mesos? Tot no era cert. Només la situació del país. Res de setges ni de perill contra la integritat física. Vaig enamorar-me de l'home més meravellós que havia conegut mai. De tal manera que em va fer oblidar que tenia família fora de l'illa, que m'esperava i patia per mi. Però Marc era superior a tot allò mundà que no em destacava de les altres persones. Per això vam fer un pacte de silenci: desaparèixer mentre la situació del país no s'aclarís, i gaudir, tenir cura l'un de l'altre, viure. Ja ho sé, era una bogeria però estàvem plens d'il·lusió i d'amor.
I em diràs per quin motiu t'explico això: ben fàcil, perquè sempre m'has cregut distant. És cert, distant perquè l'encanteri malgaix travessa fronteres. Però també distant per no poder desvelar-te el secret entre Marc i jo: el de no parlar mai del fill que vam engendrar durant la nostra desaparició, de qui vaig haver de desprendre'm per tornar al Primer Món, ple de dèficits vitals, lluny de l'amor veritable. Ni que tornava a Europa embarassada de Marc novament. Aquest secret ens acompanyaria fins a la mort, això vam pactar. Jo he complert la meva part, Marc també va fer-ho amb la seva.
Te la lliuro perquè entenguis el meu comportament i la meva negativa, perquè no caiguessis en el parany on va caure la teva mare i haver de renunciar a coses importants, perquè creguessis que eres feliç coneixent només allò que tenies.
Només em resta demanar-te perdó per haver-te ocultat l'existència d'un fill meu i de teu pare legítim. Ja saps el nom d'ell, eminentment francès, degut a la colonització. Però, com a aferrissat defensor del poble malgaix, el teu pare va triar un nom autòcton de l'illa per al nostre fill: Mbaviri. Pocs n'hi haurà a l'illa... si algun dia vols cercar-lo i...
Les lletres esdevenen papallones que fugen del paper i se m'enduen mentre caic...
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: prova RC359
deòmises | 21/11/2008 a les 06:32
Divendres, 19 de desembre de 1986
Ja fa dues setmanes que vam aterrar a l'aeroport d'Ambalabe, a 150 quilòmetres de la nostra destinació final, el poblat d'Ambingivato. He agafat el relleu de la mare en la tasca humanitària centrada en l'Àfrica del Sud i intento seguir les seves passes el millor possible.
Als ulls de la gent, només sóc una blanca més -ho sé-, perduda enmig de l'altiplà de Madagascar sense nocions de la llengua malgaix i amb escasses de francès. El llogarret és tan allunyat de la capital del país que no semblaria estrany si ens asseguren que ningú del Govern no té constància de les necessitats dels seus habitants. Ni tan sols de l'arribada d'ajuda humanitària. Però als ulls de Mbaviri sóc la seva salvació, una de les persones que ajuda els seus familiars i amics a seguir la vida després de les pluges torrencials, les que omplen els pous d'aigua i estenen any rere any sense falta el godrampotaka pertot arreu, aquest llot que tant costa de fer desaparèixer dels camps i dels camins. Entre ell i jo, la confidència ha crescut en aquestes dues setmanes i una simple mirada transmet a l'altra persona allò que la preocupa o allò que sent. Com si ens coneguéssim de tota la vida (...)
Dissabte, 7 de febrer de 1986
Hem acabat la nostra feina al poblat i cal tornar cap a Europa. Satisfeta per la tasca realitzada però decebuda perquè Mbaviri m'ha esquivat des que li vaig obrir el cor i li vaig confessar en un francès maldestre els sentiments que m'havia despertat mica en mica. Fins i tot, a l'hora del comiat m'ha refusat els dos petons a les galtes, només una freda encaixada de mans i prou... Com puc deixar l'illa sabent que l'home que estimo hi resta? (...)
Han transcorregut onze anys des que vaig escriure-ho i em trasbalso encara. Rellegeixo el diari del meu primer viatge a Madagascar, i el record d'aquell home que no vaig aconseguir mai em retorna amb més força. Malgrat totes les voltes que ha donat la meva vida, m'agrada imaginar què hauria passat si en Mbaviri m'hagués correspost. Seria una desgraciada? Hauria perdut la meva joventut en un continent estrany? No ho sabré mai. L'únic que sé és que ara, amb trenta-set anys em sento desemparada, havent fracassat en el meu matrimoni, amb la pèrdua de la mare tan recent que el simple esment del seu nom em torna el plor. I l'única alegria m'arriba dels ulls de l'Arnau, el fruit dels set anys abocats en un matrimoni que trontollava des del començament. I tot per la passió que sentia per Madagascar. La mateixa que encara sento.
En Miquel, el meu marit fins fa escasses setmanes, sempre havia cregut que hi havia alguna cosa que m'estirava més que l'ajuda humanitària cap a l'illa. I el naixement de l'Arnau va ser el començament del final de la nostra unió. El fet que nasqués tan bru de pell, amb aquella mirada tan penetrant i aquell cabell rinxolat fins a l'extrem... Segons ell, eren factors prou evidents per demostrar la meva infidelitat. Segons jo, que em guiava més pels meus comptes, l'Arnau havia estat concebut abans de l'inamobible viatge anual cap a Madagascar. De res no em va servir deixar en secret el sentiments vers en Mbaviri: qui hauria cregut que entre ell i jo només havia nascut una amistat respectuosa sense res més? Després de veure l'Arnau, ningú.
Mentre guardo el diari entre la capsa dels meus records africans, trobo un paper estranyament nou. Reconec la lletra: la de la mare. Sembla una carta, però no recordo haver-la vista abans ni haver-la-hi guardada jo. Ni tan sols haver-la rebuda per correu. Llegeixo:
Estimada Maria,
No sé quan llegiràs això. Només sé que ja seré morta i que, quan ho facis, entendràs certes coses de la teva vida.
Recordes que et parlava de la situació caòtica de Madagascar entre el 1958 i el 1960? Recordes que també et vaig explicar que l'exèrcit francès ens havia assetjat durant mesos? Tot no era cert. Només la situació del país. Res de setges ni de perill contra la integritat física. Vaig enamorar-me de l'home més meravellós que havia conegut mai. De tal manera que em va fer oblidar que tenia família fora de l'illa, que m'esperava i patia per mi. Però Marc era superior a tot allò mundà que no em destacava de les altres persones. Per això vam fer un pacte de silenci: desaparèixer mentre la situació del país no s'aclarís, i gaudir, tenir cura l'un de l'altre, viure. Ja ho sé, era una bogeria però estàvem plens d'il·lusió i d'amor.
I em diràs per quin motiu t'explico això: ben fàcil, perquè sempre m'has cregut distant. És cert, distant perquè l'encanteri malgaix travessa fronteres. Però també distant per no poder desvelar-te el secret entre Marc i jo: el de no parlar mai del fill que vam engendrar durant la nostra desaparició, de qui vaig haver de desprendre'm per tornar al Primer Món, ple de dèficits vitals, lluny de l'amor veritable. Ni que tornava a Europa embarassada de Marc novament. Aquest secret ens acompanyaria fins a la mort, això vam pactar. Jo he complert la meva part, Marc també va fer-ho amb la seva.
Te'l lliuro perquè entenguis el meu comportament i la meva negativa, perquè no caiguessis en el parany on va caure la teva mare i haver de renunciar a coses importants, perquè creguessis que eres feliç coneixent només allò que tenies.
Només em resta demanar-te perdó per haver-te ocultat l'existència d'un fill meu i de teu pare legítim. Ja saps el nom d'ell, eminentment francès, degut a la colonització. Però, com a aferrissat defensor del poble malgaix, el teu pare va triar un nom autòcton de l'illa per al nostre fill: Mbaviri. Pocs n'hi haurà a l'illa, si algun dia vols...
Les lletres esdevenen papallones que fugen del paper i se m'enduen mentre perdo el coneixement...
-
MADAGASCAR (Un pacte cal respectar-lo. Sempre)
deòmises | 21/11/2008 a les 06:36
Divendres, 19 de desembre de 1986
Ja fa dues setmanes que vam aterrar a l'aeroport d'Ambalabe, a 150 quilòmetres de la nostra destinació final, el poblat d'Ambingivato. He agafat el relleu de la mare en la tasca humanitària centrada en l'Àfrica del Sud i intento seguir les seves passes el millor possible.
Als ulls de la gent, només sóc una blanca més -ho sé-, perduda enmig de l'altiplà de Madagascar sense nocions de la llengua malgaix i amb escasses de francès. El llogarret és tan allunyat de la capital del país que no semblaria estrany si ens asseguren que ningú del Govern no té constància de les necessitats dels seus habitants. Ni tan sols de l'arribada d'ajuda humanitària. Però als ulls de Mbaviri sóc la seva salvació, una de les persones que ajuda els seus familiars i amics a seguir la vida després de les pluges torrencials, les que omplen els pous d'aigua i estenen any rere any sense falta el godrampotaka pertot arreu, aquest llot que tant costa de fer desaparèixer dels camps i dels camins. Entre ell i jo, la confidència ha crescut en aquestes dues setmanes i una simple mirada transmet a l'altra persona allò que la preocupa o allò que sent. Com si ens coneguéssim de tota la vida (...)
Dissabte, 7 de febrer de 1986
Hem acabat la nostra feina al poblat i cal tornar cap a Europa. Satisfeta per la tasca realitzada però decebuda perquè Mbaviri m'ha esquivat des que li vaig obrir el cor i li vaig confessar en un francès maldestre els sentiments que m'havia despertat mica en mica. Fins i tot, a l'hora del comiat m'ha refusat els dos petons a les galtes, només una freda encaixada de mans i prou... Com puc deixar l'illa sabent que l'home que estimo hi resta? (...)
Han transcorregut onze anys des que vaig escriure-ho i em trasbalso encara. Rellegeixo el diari del meu primer viatge a Madagascar, i el record d'aquell home que no vaig aconseguir mai em retorna amb més força. Malgrat totes les voltes que ha donat la meva vida, m'agrada imaginar què hauria passat si en Mbaviri m'hagués correspost. Seria una desgraciada? Hauria perdut la meva joventut en un continent estrany? No ho sabré mai. L'únic que sé és que ara, amb trenta-set anys em sento desemparada, havent fracassat en el meu matrimoni, amb la pèrdua de la mare tan recent que el simple esment del seu nom em torna el plor. I l'única alegria m'arriba dels ulls de l'Arnau, el fruit dels set anys abocats en un matrimoni que trontollava des del començament. I tot per la passió que sentia per Madagascar. La mateixa que encara sento.
En Miquel, el meu marit fins fa escasses setmanes, sempre havia cregut que hi havia alguna cosa que m'estirava més que l'ajuda humanitària cap a l'illa. I el naixement de l'Arnau va ser el començament del final de la nostra unió. El fet que nasqués tan bru de pell, amb aquella mirada tan penetrant i aquell cabell rinxolat fins a l'extrem... Segons ell, eren factors prou evidents per demostrar la meva infidelitat. Segons jo, que em guiava més pels meus comptes, l'Arnau havia estat concebut abans de l'inamobible viatge anual cap a Madagascar. De res no em va servir deixar en secret el sentiments vers en Mbaviri: qui hauria cregut que entre ell i jo només havia nascut una amistat respectuosa sense res més? Després de veure l'Arnau, ningú.
Mentre guardo el diari entre la capsa dels meus records africans, trobo un paper estranyament nou. Reconec la lletra: la de la mare. Sembla una carta, però no recordo haver-la vista abans ni haver-la-hi guardada jo. Ni tan sols haver-la rebuda per correu. Llegeixo:
Estimada Maria,
No sé quan llegiràs això. Només sé que ja seré morta i que, quan ho facis, entendràs certes coses de la teva vida.
Recordes que et parlava de la situació caòtica de Madagascar entre el 1958 i el 1960? Recordes que també et vaig explicar que l'exèrcit francès ens havia assetjat durant mesos? Tot no era cert. Només la situació del país. Res de setges ni de perill contra la integritat física. Vaig enamorar-me de l'home més meravellós que havia conegut mai. De tal manera que em va fer oblidar que tenia família fora de l'illa, que m'esperava i patia per mi. Però Marc era superior a tot allò mundà que no em destacava de les altres persones. Per això vam fer un pacte de silenci: desaparèixer mentre la situació del país no s'aclarís, i gaudir, tenir cura l'un de l'altre, viure. Ja ho sé, era una bogeria però estàvem plens d'il·lusió i d'amor.
I em diràs per quin motiu t'explico això: ben fàcil, perquè sempre m'has cregut distant. És cert, distant perquè l'encanteri malgaix travessa fronteres. Però també distant per no poder desvelar-te el secret entre Marc i jo: el de no parlar mai del fill que vam engendrar durant la nostra desaparició, de qui vaig haver de desprendre'm per tornar al Primer Món, ple de dèficits vitals, lluny de l'amor veritable. Ni que tornava a Europa embarassada de Marc novament. Aquest secret ens acompanyaria fins a la mort, això vam pactar. Jo he complert la meva part, Marc també va fer-ho amb la seva.
Te'l lliuro perquè entenguis el meu comportament i la meva negativa, perquè no caiguessis en el parany on va caure la teva mare i haver de renunciar a coses importants, perquè creguessis que eres feliç coneixent només allò que tenies.
Només em resta demanar-te perdó per haver-te ocultat l'existència d'un fill meu i de teu pare legítim. Ja saps el nom d'ell, eminentment francès, degut a la colonització. Però, com a aferrissat defensor del poble malgaix, el teu pare va triar un nom autòcton de l'illa per al nostre fill: Mbaviri. Pocs n'hi haurà a l'illa, si algun dia vols...
Les lletres esdevenen papallones que fugen del paper i se m'enduen mentre perdo el coneixement...
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
deòmises | 25/11/2008 a les 20:54
Γιε μου, σπλάχνο των σπλάχνων μου, καρδούλα της καρδιας μου,
Πουλάκι της φτώχειας αυλής, ανθέ της ερημιάς μου.
(Fill, carn i sang meves, medul·la dels meus ossos, cor del meu propi cor,
Pardal del meu petit pati, flor de la meva soledat)
Iannis Ritsos (Epitafis, I, vv 1-2)
-
RE: RE: Notícies sobre el llibre recull
deòmises | 25/11/2008 a les 20:58
Γιε μου, σπλάχνο των σπλάχνων μου, καρδούλα της καρδιας μου,
Πουλάκι της φτώχειας αυλής, ανθέ της ερημιάς μου.
(Fill, carn i sang meves, medul·la dels meus ossos, cor del meu propi cor,
Pardal del meu petit pati, flor de la meva soledat)
Iannis Ritsos (Epitafis, I, vv 1-2)
El cop de bastó et posa alerta, amb els nervis a flor de pell i la tensió extrema en cada
-
RE: RE: RE: Notícies sobre el llibre recull
deòmises | 25/11/2008 a les 21:03
Γιε μου, σπλάχνο των σπλάχνων μου, καρδούλα της καρδιας μου,
Πουλάκι της φτώχειας αυλής, ανθέ της ερημιάς μου.
(Fill, carn i sang meves, medul·la dels meus ossos, cor del meu propi cor,
Pardal del meu petit pati, flor de la meva soledat)
Iannis Ritsos (Epitafis, I, vv 1-2)
El cop de bastó et posa alerta, amb els nervis a flor de pell i la tensió extrema en cada
-
RE: RE: RE: RE: Notícies sobre el llibre recull
deòmises | 25/11/2008 a les 21:06
Γιε μου, σπλάχνο των σπλάχνων μου, καρδούλα της καρδιας μου,
Πουλάκι της φτώχειας αυλής, ανθέ της ερημιάς μου.
(Fill, carn i sang meves, medul·la dels meus ossos, cor del meu propi cor,
Pardal del meu petit pati, flor de la meva soledat)
Iannis Ritsos (Epitafis, I, vv 1-2)
El cop de bastó et posa alerta, amb els nervis a flor de pell i la tensió extrema en cada fibra del cos.
-
RE: RE: RE: RE: RE: Notícies sobre el llibre recull
deòmises | 25/11/2008 a les 21:09
Γιε μου, σπλάχνο των σπλάχνων μου, καρδούλα της καρδιας μου,
Πουλάκι της φτώχειας αυλής, ανθέ της ερημιάς μου.
(Fill, carn i sang meves, medul·la dels meus ossos, cor del meu propi cor,
Pardal del meu petit pati, flor de la meva soledat) )
Iannis Ritsos (Epitafis, I, vv 1-2)
El cop de bastó et posa alerta, amb els nervis a flor de pell i la tensió extrema en cada fibra del cos.
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: Notícies sobre el llibre recull
deòmises | 25/11/2008 a les 21:12
Γιε μου, σπλάχνο των σπλάχνων μου, καρδούλα της καρδιας μου,
Πουλάκι της φτώχειας αυλής, ανθέ της ερημιάς μου.
(Fill, carn i sang meves, medul·la dels meus ossos, cor del meu propi cor,
Pardal del meu petit pati, flor de la meva soledat)
Iannis Ritsos (Epitafis, I, vv 1-2)
El cop de bastó et posa alerta, amb els nervis a flor de pell i la tensió extrema en cada fibra del cos.
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: RE: Notícies sobre el llibre recull
deòmises | 26/11/2008 a les 04:10
Desiderata
ALT="Desiderata" WIDTH="231" HEIGHT="61" BORDER="0">
-- written by Max Ehrmann in the 1920s -- Not
"Found in Old St. Paul's Church"! -- see below
-
The Unnamed Feeling
deòmises | 27/11/2008 a les 02:57
Γιε μου, σπλάχνο των σπλάχνων μου, καρδούλα της καρδιας μου,
Πουλάκι της φτώχειας αυλής, ανθέ της ερημιάς μου.
(Fill, carn i sang meves, medul·la dels meus ossos, cor del meu propi cor,
Pardal del meu petit pati, flor de la meva soledat)
Iannis Ritsos (Epitafis, I, vv 1-2)
I
Llepo la ferida. I torno a sentir el gust de la sang, la peculiar reminiscència metàl·lica que tant m'agrada. És calenta encara. La noia respira inútilment amb un refilet que cessa quan les meves mandíbules mosseguen la gola tallada, sense compassió. En silenci espero que la sang brolli dins de la boca mentre aguanto la queixalada. Tanco els ulls i gaudeixo del doll intermitent del líquid tebi. És el premi a la meva fidelitat envers el mestre. Al meu voltant xiuxiueigs i plors i una pau m'endormisca fins que...
II
...El cop de bastó et posa alerta, amb els nervis a flor de pell i la tensió extrema en cada fibra del cos. Recordes cada nota de la partitura, l'has memoritzada durant mesos i resta dins teu intacta, com si l'habitud de llegir-la hagués gravat en el cervell cada compàs, cada silenci, cada paraula. Fins i tot recordes el compositor de la melodia, el grec Mikis Theodorakis, i el poeta que va escriure aquells versos, el també grec Iannis Ritsos. La passió del mestre per Grècia havia estat sempre palpable amb el seu aire de tragèdia. Ara t'adones que ell estava al corrent de tot i que l'elecció de les peces a interpretar per al seu fals homenatge pòstum, Επιτάφιοι, Epitafis, no ha estat per atzar. Com si anunciés la fi de cadascun de vosaltres. I aquesta olor asèptica que t'embolcalla no desapareix del teu nas.
No veus res, ni la partitura que podria ser-te el comodí contra l'oblit puntual. La bena als ulls t'impedeix endevinar la poca claror que il·luminava el local quan hi heu entrat, enganyats, per assajar un cop més. En veure el mestre després d'anys, el món s'ha ensorrat: el crèieu mort en l'incendi. Després, foscor absoluta. La que t'aterreix des d'infant. Aquell passadís que creies enorme, aquells ulls que eren els agafadors de l'armari, ara et turmenten de nou però no has de distreure't en cap moment. Ara ja no. Després de la pausa obligada, brusca, ja no hi ha més temps per a la relaxació. Ni l'equivocació. Les mans suades, i la gola seca, adolorida per l'enèsima repetició del poema musicat.
El primer clic del metrònom t'indica, com a la resta, que el mestre torna a començar la tortura macabra. Com pots, intentes afinar la veu amb un diapasó imaginari i aconseguir així el to correcte. Segon clic. El creus tenir. I només falta recordar les primeres síl·labes. Gie-mú-splách-no... Va passar-vos la traducció de tots els poemes i podries cantar-lo a la perfecció en català. Però les ordres amb el mestre sempre han estat estrictes, i ara encara més. Després de l'incendi provocat. Tercer clic. I les palpitacions s'acceleren per moments. No deixes de pensar en l'error i en que és tard per al penediment i en que a la teva dreta hi havia la noia que ha caigut al terra sorollosament fa uns minuts i no pots imaginar per quina causa, però saps del cert que és morta perquè ja no la sents queixar-se. Només un silenci sepulcral trencat pel quart clic...
III
...I el primer so que el segueix és la veu d'en Marc. El reconeix, no perquè és l'únic baríton que queda en el grup coral. És la millor veu que mai ha escoltat. Fins i tot abans de rebre les seves instruccions expertes. Fins i tot quan la ceguesa no li permet reconèixer cap fesomia, reconeix la veu d'en Marc sense dubtar-ne ni un instant. Se sent decebut. No ha entonat bé el començament i no hi ha excepcions. Ho ha deixat prou clar: el mínim error es pagarà amb sang. I el bastó colpeja el terra amb força. El silenci és acompanyat amb els mínims sorolls que fa el mestre en alçar-se. Es deixa ajudar per algú que només és espectador. I el grup sencer somiqueja. Sent la por de cadascun d'ells, l'olor del terror no es dissimula amb res. El mestre ho ha après durant els darrers anys de sofriment. Anys d'aïllament després de perdre la visió. Anys d'aprenentatge i de tractar-lo com una criatura de bolquers, humiliat fins a sentir-se minúscul, lluny de la fama aconseguida arreu amb el seu Cor, que va haver de delegar als seus homes de confiança i que, sota les seves ordres sempre d'amagat, va ressorgir. També l'elecció dels Epitafis ha estat dirigida per ell. Era fàcil d'endevinar per la seva passió a tot allò que fos grec. Finalment podrà acomplir la seva venjança, ara que ja hi veu sense visió, ja acostumat a utilitzar els sentits que li resten i gràcies a l'ajuda d'aquests homes fidels.
Davant d'en Marc sembla estovar-se per uns instants. Però sorgeix un sentiment sense nom que no el fa enrere perquè recorda les nits eternes en un hospital d'olor asèptic i de fredor contínua i retorna a la seva memòria el motiu d'haver acabat allà dins i encara pot sentir com se li cremen les parpelles i els ulls i el cos sencer. Perquè cada component d'aquell Cor va ser culpable de provocar l'incendi dins de l'Auditori. I perquè encara sent les rialles sorolloses d'en Marc a l'exterior i els insults del seu grupet cap a ell, que era duríssim perquè volia educar-los per lluitar contra tot. També contra l'oblit, la crueltat humana i les pors personals. Entre elles, la mort.
Amb precisió com si hi veiés, mou la mà cap al coll d'en Marc, fa un moviment circular al seu voltant i s'aparta perquè...
IV
...Cau a prop meu un nou cadàver. La sang s'escampa ràpidament. La ferida és profunda, mortal, lenta agonia. Com els anteriors. Cap d'ells crida perquè l'estilet els esquinça les cordes vocals i la gola. I ningú no sap què succeeix en realitat. Només un cop sec en caure el cos moribund i les passes del mestre. I la meva llengua quasi sense provocar sorolls, llepa la ferida com d'habitud, la sang que tenyeix el terra d'un vermell intens. Aquest color que només els meus ulls de felí poden veure.
d.
-
grindadráp
deòmises | 18/12/2008 a les 02:52
Any rere any, la invasió de les costes de les illes Fèroe per milers de balenes pilot és una excusa que utilitzen els adolescents per demostrar que ja són capaços de ser considerats adults. Aquesta tradició, la grindadráp, quasi una cerimònia ritual, es remunta a l'època dels víkings. Fins i tot s'utilitzen les mateixes eines que fa un mil·leni: la força de l'home, una corda i un rudimentari ganivet ben esmolat, el Grindaknívur. Res més per aturar aquesta invasió quasi obligada dels cetacis, inofensius fins al darrer instant, malgrat nedar en una aigua que ha esdevingut vermella per la sang dels exemplars ja sacrificats.
Hákun desperta i es vesteix. Avui és el dia de la invasió de les balenes. I aquest any també compleix els divuit. Ha de ser a la platja ben d'hora per aturar els insults i els cetacis. Des de petit tots els companys de l'escola l'han titllat de covard i d'homosexual. Sobretot Pauli Ellefsen, el fill de l'alcalde, que l'ha burxat amb virulenta insistència el darrer any. Avui, però, s'adonarà que ell ja no és un mocós que només sap plorar i demanar ajuda als professors o als pares.
Després d'un minso esmorzar, Hákun s'abriga i es dirigeix cap a la badia de Nes, on la munió de mamífers s'aplegarà. Allà, tot sol damunt de l'arena molla, sense cap més membre de la família per recolzar-lo, haurà d'aconseguir la seva proesa: matar amb les pròpies mans un d'aquells animals, que invadeixen les seves costes i fan perillar les reserves de peix per suportar els durs i llargs hiverns feroesos. Cal sacrificar els invasors i demostrar-los que la sang víking corre per les seves venes també.
En arribar a la platja, el primer que veu en Hákun és la cara somrient d'en Pauli amb el seu posat burleta, que se li acosta i li etziba un clatellot sense dirigir-li cap paraula. Esclafeix a riure mentre s'allunya i retorna al grupet format pels seus companys d'insults, tots ells segurs que en Hákun serà tan covard com sempre i es farà enrere. Les rialles s'aturen sobtadament perquè les balenes pilot comencen a omplir la badia. Darrere seu, dues barques tanquen el cercle que barra el pas a una possible escapatòria dels animals, conduïts a una mort més que segura.
El senyal és estrident. El xiulet engresca els homes i els adolescents, que corren vers l'aigua escollint la seva presa. En Hákun s'endarrereix -serà l'últim a entrar a l'aigua- per allunyar-se el màxim d'en Pauli. Tria el cetaci, se li apropa i topa amb ell suaument, amb una candidesa que no sembla existir en el regne animal. Se'l mira i per uns instants dubta en fer-ho. Aquella balena té cor, encara que li hagin dit que és un invasor perillós, i no es mereix que li facin mal. Un nou clatellot, més fort que l'anterior, li retorna el valor que li havia fugit, amb més força en sentir de nou els insults d'en Pauli. Ara ja sap que la mirada càndida del cetaci no l'aturarà. Amb el Grindaknívur ben agafat, el clava fondo i el degolla sense cap mirament.
Si volen, poden seguir titllant-lo de covard i homosexual, però almenys ha estat capaç de matar un home amb les seves mans.
-
RE: grindadráp
Duino | 26/12/2008 a les 20:13
El meu regne marxa
passes tímides amb cendra de llavis
-
prova
Xantalam | 19/01/2009 a les 19:22
En la imatge del repte ningú no mostra el seva prepotència posant les sabates sobre la taula. Tampoc ningú les utilitza com a arma llancívola contra un polític, tot i que l'acció ens pugui fer riure.
La imatge és quelcom, com ho diria...més poètica?
VOLA CAP AL REPTE!
Xantalam
-
RE: prova
Ayurveda | 17/02/2009 a les 21:49
Àlex Casamitjana
i
Ariadna Julià
Després de deixar la inscripció a l'escorça callada de l'om, corre cap a l'escola. S'afanya, per no fer tard, com sempre, i arribar quan el professor ja ha començat la lliçó de la primera hora. Per què toquen les assignatures més feixugues just despertar-se? Matemàtiques, Educació Física... Així no hi ha manera de llevar-se...
A la porta principal de l'escola, la darrera filera d'estudiants, que no pertanyen al seu curs, es disposa a entrar a l'edifici i ell n'emula els moviments. Com si fos un més del curs. Però quan passi per davant de la porta corresponent a la seva aula, desviarà el trajecte de la filera i s'aturarà davant de la llinda. Una de les fulles de la porta és oberta, el professor ja ha fet seure tothom i demana silenci, ordre que l'Àlex interromp. Amb cortesia però és una molèstia per al mestre, que amb extremat volum, fa passar el senyoret Àlex, sorneguerament, mentre fa un punt vermell al lloc on hi ha el nom de l'alumne ressaguer.
Aritmètica abans d'esmorzar, i els seus ulls que el sotgen amb l'estómac també buit. Li provoca basques, com cada dia, i aquestes mirades fan que acoti el cap i l'enfonsi entre els càlculs impossibles i els signes inintel·ligibles del seu llibre, obert per la pàgina corresponent. Has tornat a fer tard. Àlex, xiuxiueja ella dos pupitres per davant d'ell. A aquest pas t'estàs guanyant un càstig... L'estima, ho sap. Encara que no li digui res ni li parli durant l'esbarjo. Però aquestes mostres de deferència pel seu retard són l'evidència del seu amor.
La segona i la tercera hores són lentes. Història d'Espanya i Ciències Naturals. Després de l'esbarjo, i amb el pap ple se suporten millor la Llengua Catalana i l'Anglès. Sap que ella correrà amb les amigues, que faran rotllana i riuran en veure que ell mira cap a elles, però no les mira a totes, només a l'Ariadna. També sap que la durà fins a l'altar i que s'hi casarà, que formaran una família i tindran fills, que els educaran i demanaran ajuda als pares per quan dubtin d'alguna cosa. I estalviaran i viatjaran i coneixeran aquest país que ara només coneixen per les poques excursions organitzades per l'escola.
Resa, demana que el timbre de sortida li permeti córrer cap a casa, amb pressa per ser el primer a travessar el passeig dels oms, on hi ha anat deixant les seves inscripcions diàries. Una ofrena silenciosa que deixa als arbres perquè li concedeixin aquest futur que imagina al costat de l'Ariadna Julià. Mentrestant, mentre espera el seu desig, buscarà cada matí un om sense incisions, sense aquelles cinc paraules que encara no té valor ni veu per pronunciar-les.
Escric aquesta història, i no em sembla autobiogràfica. La rellegeixo i tot em sembla aliè. Potser serà millor que no la continuï... Només puc afegir que aquell matí de març fred i emboirat tot va canviar. Em dirigia cap a l'escola, tapat fins a les orelles però amb el punxó a la butxaca. Vaig veure l'escorça llisa d'un nou om. La vaig resseguir amb la mà, com feia sempre, com si aquest fregament ritual n'eliminés la pols i fes perdurar la inscripció. Ara, després de vint anys, puc dir que el futur que imaginava en la meva adolescència ja s'ha esmicolat. Des d'aquell matí malastruc. Encara em pregunta per què, senyor doctor? Com vol que li expliqui que aquell om triat aquell dia va queixar-se i em va retreure les ferides sofertes pels seus parents? Com es pot viure en aquesta cel·la amb aquest pes damunt i que no em cregui ningú?
Àlex Casamitjana
Complex Hospitalari Parc Teulí
Sabadell
-
RE: RE: prova
Ayurveda | 17/02/2009 a les 21:50
Àlex Casamitjana
i
Ariadna Julià
Després de deixar la inscripció a l'escorça callada de l'om, corre cap a l'escola. S'afanya, per no fer tard, com sempre, i arribar quan el professor ja ha començat la lliçó de la primera hora. Per què toquen les assignatures més feixugues just despertar-se? Matemàtiques, Educació Física... Així no hi ha manera de llevar-se...
A la porta principal de l'escola, la darrera filera d'estudiants, que no pertanyen al seu curs, es disposa a entrar a l'edifici i ell n'emula els moviments. Com si fos un més del curs. Però quan passi per davant de la porta corresponent a la seva aula, desviarà el trajecte de la filera i s'aturarà davant de la llinda. Una de les fulles de la porta és oberta, el professor ja ha fet seure tothom i demana silenci, ordre que l'Àlex interromp. Amb cortesia però és una molèstia per al mestre, que amb extremat volum, fa passar el senyoret Àlex, sorneguerament, mentre fa un punt vermell al lloc on hi ha el nom de l'alumne ressaguer.
Aritmètica abans d'esmorzar, i els seus ulls que el sotgen amb l'estómac també buit. Li provoca basques, com cada dia, i aquestes mirades fan que acoti el cap i l'enfonsi entre els càlculs impossibles i els signes inintel·ligibles del seu llibre, obert per la pàgina corresponent. Has tornat a fer tard. Àlex, xiuxiueja ella dos pupitres per davant d'ell. A aquest pas t'estàs guanyant un càstig... L'estima, ho sap. Encara que no li digui res ni li parli durant l'esbarjo. Però aquestes mostres de deferència pel seu retard són l'evidència del seu amor.
La segona i la tercera hores són lentes. Història d'Espanya i Ciències Naturals. Després de l'esbarjo, i amb el pap ple se suporten millor la Llengua Catalana i l'Anglès. Sap que ella correrà amb les amigues, que faran rotllana i riuran en veure que ell mira cap a elles, però no les mira a totes, només a l'Ariadna. També sap que la durà fins a l'altar i que s'hi casarà, que formaran una família i tindran fills, que els educaran i demanaran ajuda als pares per quan dubtin d'alguna cosa. I estalviaran i viatjaran i coneixeran aquest país que ara només coneixen per les poques excursions organitzades per l'escola.
Resa, demana que el timbre de sortida li permeti córrer cap a casa, amb pressa per ser el primer a travessar el passeig dels oms, on hi ha anat deixant les seves inscripcions diàries. Una ofrena silenciosa que deixa als arbres perquè li concedeixin aquest futur que imagina al costat de l'Ariadna Julià. Mentrestant, mentre espera el seu desig, buscarà cada matí un om sense incisions, sense aquelles cinc paraules que encara no té valor ni veu per pronunciar-les.
Escric aquesta història, i no em sembla autobiogràfica. La rellegeixo i tot em sembla aliè. Potser serà millor que no la continuï... Només puc afegir que aquell matí de març fred i emboirat tot va canviar. Em dirigia cap a l'escola, tapat fins a les orelles però amb el punxó a la butxaca. Vaig veure l'escorça llisa d'un nou om. La vaig resseguir amb la mà, com feia sempre, com si aquest fregament ritual n'eliminés la pols i fes perdurar la inscripció. Ara, després de vint anys, puc dir que el futur que imaginava en la meva adolescència ja s'ha esmicolat. Des d'aquell matí malastruc. Encara em pregunta per què, senyor doctor? Com vol que li expliqui que aquell om triat aquell dia va queixar-se i em va retreure les ferides sofertes pels seus parents? Com es pot viure en aquesta cel·la amb aquest pes damunt i que no em cregui ningú?
Àlex Casamitjana
Complex Hospitalari Parc Teulí
Sabadell
-
RE: RE: RE: prova
Ayurveda | 17/02/2009 a les 21:52
Àlex Casamitjana
i
Ariadna Julià
Després de deixar la inscripció a l'escorça callada de l'om, corre cap a l'escola. S'afanya, per no fer tard, com sempre, i arribar quan el professor ja ha començat la lliçó de la primera hora. Per què toquen les assignatures més feixugues just despertar-se? Matemàtiques, Educació Física... Així no hi ha manera de llevar-se...
A la porta principal de l'escola, la darrera filera d'estudiants, que no pertanyen al seu curs, es disposa a entrar a l'edifici i ell n'emula els moviments. Com si fos un més del curs. Però quan passi per davant de la porta corresponent a la seva aula, desviarà el trajecte de la filera i s'aturarà davant de la llinda. Una de les fulles de la porta és oberta, el professor ja ha fet seure tothom i demana silenci, ordre que l'Àlex interromp. Amb cortesia però és una molèstia per al mestre, que amb extremat volum, fa passar el senyoret Àlex, sorneguerament, mentre fa un punt vermell al lloc on hi ha el nom de l'alumne ressaguer.
Aritmètica abans d'esmorzar, i els seus ulls que el sotgen amb l'estómac també buit. Li provoca basques, com cada dia, i aquestes mirades fan que acoti el cap i l'enfonsi entre els càlculs impossibles i els signes inintel·ligibles del seu llibre, obert per la pàgina corresponent. Has tornat a fer tard. Àlex, xiuxiueja ella dos pupitres per davant d'ell. A aquest pas t'estàs guanyant un càstig... L'estima, ho sap. Encara que no li digui res ni li parli durant l'esbarjo. Però aquestes mostres de deferència pel seu retard són l'evidència del seu amor.
La segona i la tercera hores són lentes. Història d'Espanya i Ciències Naturals. Després de l'esbarjo, i amb el pap ple se suporten millor la Llengua Catalana i l'Anglès. Sap que ella correrà amb les amigues, que faran rotllana i riuran en veure que ell mira cap a elles, però no les mira a totes, només a l'Ariadna. També sap que la durà fins a l'altar i que s'hi casarà, que formaran una família i tindran fills, que els educaran i demanaran ajuda als pares per quan dubtin d'alguna cosa. I estalviaran i viatjaran i coneixeran aquest país que ara només coneixen per les poques excursions organitzades per l'escola.
Resa, demana que el timbre de sortida li permeti córrer cap a casa, amb pressa per ser el primer a travessar el passeig dels oms, on hi ha anat deixant les seves inscripcions diàries. Una ofrena silenciosa que deixa als arbres perquè li concedeixin aquest futur que imagina al costat de l'Ariadna Julià. Mentrestant, mentre espera el seu desig, buscarà cada matí un om sense incisions, sense aquelles cinc paraules que encara no té valor ni veu per pronunciar-les.
Escric aquesta història, i no em sembla autobiogràfica. La rellegeixo i tot em sembla aliè. Potser serà millor que no la continuï... Només puc afegir que aquell matí de març fred i emboirat tot va canviar. Em dirigia cap a l'escola, tapat fins a les orelles però amb el punxó a la butxaca. Vaig veure l'escorça llisa d'un nou om. La vaig resseguir amb la mà, com feia sempre, com si aquest fregament ritual n'eliminés la pols i fes perdurar la inscripció. Ara, després de vint anys, puc dir que el futur que imaginava en la meva adolescència ja s'ha esmicolat. Des d'aquell matí malastruc. Encara em pregunta per què, senyor doctor? Com vol que li expliqui que aquell om triat aquell dia va queixar-se i em va retreure les ferides sofertes pels seus parents? Com es pot viure en aquesta cel·la amb aquest pes damunt i que no em cregui ningú?
Àlex Casamitjana
Complex Hospitalari Parc Teulí
Sabadell
-
RE: RE: RE: RE: prova
Ayurveda | 17/02/2009 a les 21:54
Àlex Casamitjana
i
Ariadna Julià
Després de deixar la inscripció a l'escorça callada de l'om, corre cap a l'escola. S'afanya, per no fer tard, com sempre, i arribar quan el professor ja ha començat la lliçó de la primera hora. Per què toquen les assignatures més feixugues just despertar-se? Matemàtiques, Educació Física... Així no hi ha manera de llevar-se...
A la porta principal de l'escola, la darrera filera d'estudiants, que no pertanyen al seu curs, es disposa a entrar a l'edifici i ell n'emula els moviments. Com si fos un més del curs. Però quan passi per davant de la porta corresponent a la seva aula, desviarà el trajecte de la filera i s'aturarà davant de la llinda. Una de les fulles de la porta és oberta, el professor ja ha fet seure tothom i demana silenci, ordre que l'Àlex interromp. Amb cortesia però és una molèstia per al mestre, que amb extremat volum, fa passar el senyoret Àlex, sorneguerament, mentre fa un punt vermell al lloc on hi ha el nom de l'alumne ressaguer.
Aritmètica abans d'esmorzar, i els seus ulls que el sotgen amb l'estómac també buit. Li provoca basques, com cada dia, i aquestes mirades fan que acoti el cap i l'enfonsi entre els càlculs impossibles i els signes inintel·ligibles del seu llibre, obert per la pàgina corresponent. Has tornat a fer tard. Àlex, xiuxiueja ella dos pupitres per davant d'ell. A aquest pas t'estàs guanyant un càstig... L'estima, ho sap. Encara que no li digui res ni li parli durant l'esbarjo. Però aquestes mostres de deferència pel seu retard són l'evidència del seu amor.
La segona i la tercera hores són lentes. Història d'Espanya i Ciències Naturals. Després de l'esbarjo, i amb el pap ple se suporten millor la Llengua Catalana i l'Anglès. Sap que ella correrà amb les amigues, que faran rotllana i riuran en veure que ell mira cap a elles, però no les mira a totes, només a l'Ariadna. També sap que la durà fins a l'altar i que s'hi casarà, que formaran una família i tindran fills, que els educaran i demanaran ajuda als pares per quan dubtin d'alguna cosa. I estalviaran i viatjaran i coneixeran aquest país que ara només coneixen per les poques excursions organitzades per l'escola.
Resa, demana que el timbre de sortida li permeti córrer cap a casa, amb pressa per ser el primer a travessar el passeig dels oms, on hi ha anat deixant les seves inscripcions diàries. Una ofrena silenciosa que deixa als arbres perquè li concedeixin aquest futur que imagina al costat de l'Ariadna Julià. Mentrestant, mentre espera el seu desig, buscarà cada matí un om sense incisions, sense aquelles cinc paraules que encara no té valor ni veu per pronunciar-les.
Escric aquesta història, i no em sembla autobiogràfica. La rellegeixo i tot em sembla aliè. Per això narro els fets en tercera persona? Potser serà millor que no la continuï... Només puc afegir que aquell matí de març fred i emboirat tot va canviar. Em dirigia cap a l'escola, tapat fins a les orelles però amb el punxó a la butxaca. Vaig veure l'escorça llisa d'un nou om. La vaig resseguir amb la mà, com feia sempre, com si aquest fregament ritual n'eliminés la pols i fes perdurar la inscripció. Ara, després de vint anys, puc dir que el futur que imaginava en la meva adolescència ja s'ha esmicolat. Des d'aquell matí malastruc. Encara em pregunta per què, senyor doctor? Com vol que li expliqui que aquell om triat aquell dia va queixar-se i em va retreure les ferides sofertes pels seus parents? Com es pot viure en aquesta cel·la amb aquest pes damunt i que no em cregui ningú?
Àlex Casamitjana
Complex Hospitalari Parc Teulí
Sabadell
-
RE: RE: RE: RE: RE: prova
Ayurveda | 17/02/2009 a les 22:05
Àlex Casamitjana
i
Ariadna Julià
Després de deixar la inscripció a l'escorça callada de l'om, corre cap a l'escola. S'afanya, per no fer tard, com sempre, i arribar quan el professor ja ha començat la lliçó de la primera hora. Per què toquen les assignatures més feixugues just despertar-se? Matemàtiques, Educació Física... Així no hi ha manera de llevar-se...
A la porta principal de l'escola, la darrera filera d'estudiants, que no pertanyen al seu curs, es disposa a entrar a l'edifici i ell n'emula els moviments. Com si fos un més del curs. Però quan passi per davant de la porta corresponent a la seva aula, desviarà el trajecte de la filera i s'aturarà davant de la llinda. Una de les fulles de la porta és oberta, el professor ja ha fet seure tothom i demana silenci, ordre que l'Àlex interromp. Amb cortesia però és una molèstia per al mestre, que amb extremat volum, fa passar el senyoret Àlex, sorneguerament, mentre fa un punt vermell al lloc on hi ha el nom de l'alumne ressaguer.
Aritmètica abans d'esmorzar, i els seus ulls que el sotgen amb l'estómac també buit. Li provoca basques, com cada dia, i aquestes mirades fan que acoti el cap i l'enfonsi entre els càlculs impossibles i els signes inintel·ligibles del seu llibre, obert per la pàgina corresponent. Has tornat a fer tard. Àlex, xiuxiueja ella dos pupitres per davant d'ell. A aquest pas t'estàs guanyant un càstig... L'estima, ho sap. Encara que no li digui res ni li parli durant l'esbarjo. Però aquestes mostres de deferència pel seu retard són l'evidència del seu amor.
La segona i la tercera hores són lentes. Història d'Espanya i Ciències Naturals. Després de l'esbarjo, i amb el pap ple se suporten millor la Llengua Catalana i l'Anglès. Sap que ella correrà amb les amigues, que faran rotllana i riuran en veure que ell mira cap a elles, però no les mira a totes, només a l'Ariadna. També sap que la durà fins a l'altar i que s'hi casarà, que formaran una família i tindran fills, que els educaran i demanaran ajuda als pares per quan dubtin d'alguna cosa. I estalviaran i viatjaran i coneixeran aquest país que ara només coneixen per les poques excursions organitzades per l'escola.
Resa, demana que el timbre de sortida li permeti córrer cap a casa, amb pressa per ser el primer a travessar el passeig dels oms, on hi ha anat deixant les seves inscripcions diàries. Una ofrena silenciosa que deixa als arbres perquè li concedeixin aquest futur que imagina al costat de l'Ariadna Julià. Mentrestant, mentre espera el seu desig, buscarà cada matí un om sense incisions, sense aquelles cinc paraules que encara no té valor ni veu per pronunciar-les.
Escric aquesta història, i no em sembla autobiogràfica. La rellegeixo i tot em sembla aliè. Per això narro els fets en tercera persona? Potser serà millor que no la continuï... Només puc afegir que aquell matí de març fred i emboirat tot va canviar. Em dirigia cap a l'escola, tapat fins a les orelles però amb el punxó a la butxaca. Vaig veure l'escorça llisa d'un nou om. La vaig resseguir amb la mà, com feia sempre, com si aquest fregament ritual n'eliminés la pols i fes perdurar la inscripció. Ara, després de vint anys, puc dir que el futur que imaginava en la meva adolescència ja s'ha esmicolat. Des d'aquell matí malastruc. Encara em pregunta per què, senyor doctor? Com vol que li expliqui que aquell om triat aquell dia va queixar-se i em va retreure les ferides sofertes pels seus parents? Com es pot viure en aquesta cel·la amb aquest pes damunt i que no em cregui ningú?
Àlex Casamitjana
Complex Hospitalari Parc Teulí
Sabadell
-
RE: RE: RE: RE: RE: RE: prova
deòmises | 10/03/2009 a les 11:29
I
Snsee ruceross dopsibilens prlao;
Nngiú no sreà cpaaç de rocèinexer
Qinus ogírnes tneen aesuqts mtos
Eming de la panlíice de ttos els egmenis,
Evnolatts, eimobrtas, epratams ples deis.
I ecsirc liínes etnre la srora de la paljta
De la iftanensa msasa tmeps puredda,
Pedina matlala, malssiatla, emírefa
No tnic cric ni dloor, ni lulm ni joças
On ropaser del trognàl de seborvurie.
II
No hi ha crisi, ni circo n fer créixer
Les puces dels diners, les ombres llargues
Del xiprer que no ha de florir.
No hi ha ciris per encendre el bosc
De l'esperit Benedit dels pecats universals,
De la quimèrica llunyania que ha d'apropar-nos.
No hi ha crisi, ni paraules per parlar.
III
Matalàs de diaris, el banc
Empara els meus somnis entre la son
Existencial: demà, funcionaris cansats
S'afanyaran per no fer tard a la feina,
Tot trepitjant el meu patrimoni exigu,
Recollit pacientment durant la vida...
Noh iha crisi? Ni per qui noh a tingut mai res?
-
prova foto
Rita O'Neal | 22/04/2009 a les 18:11
prova per posar un enllaç a una foto.
-
RE: prova foto
Rita O'Neal | 22/04/2009 a les 19:30 -
RE: prova fotoo
Rita O'Neal | 30/08/2009 a les 15:07
VACANCES TARDANES
Aquest agost
vacances tardanes.
Sol, sorra i platja;
lectures i xerrades.
Els teus ulls
guspiregen de plaer.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
La tova sorra
sota l'aigua salada
s'ensorra al pes del pas.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
Gavines planen
sobre escuma i aigua
apresant els peixos
que treuen el nas.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
Deu pins "Coll-llarg" formen el perímetre del camp base. Les soques són grosses, revestides d'escorça de mel. Els troncs, a dalt, s'aprimen per obrir les branques cap al cel.
Les copes de vidre estrellat i verd, trencaclosques sobre el cel, dansen al ritme de la brisa i el vent, que, al temps, les pentina.
I les agulles daurades, que en el passat van ser fulles, plouen i formen una catifa sota els teus peus.
-
RE: RE: prova fotoo
Rita O'Neal | 30/08/2009 a les 15:21
VACANCES TARDANES
Aquest agost
vacances tardanes.
Sol, sorra i platja;
lectures i xerrades.
Els teus ulls
guspiregen de plaer.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
La tova sorra
sota l'aigua salada
s'ensorra al pes del pas.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
Gavines planen
sobre escuma i aigua
apresant els peixos
que treuen el nas.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
Deu pins "Coll-llarg" formen el perímetre del camp base. Les soques són grosses, revestides d'escorça de mel. Els troncs, a dalt, s'aprimen per obrir les branques cap al cel.
Les copes de vidre estrellat i verd, trencaclosques sobre el cel, dansen al ritme de la brisa i el vent, que, al temps, les pentina.
I les agulles daurades, que en el passat van ser fulles, plouen i formen una catifa sota els teus peus.
-
RE: RE: RE: prova fotoo
Rita O'Neal | 30/08/2009 a les 15:33
VACANCES TARDANES
Aquest agost
vacances tardanes.
Sol, sorra i platja;
lectures i xerrades.
Els teus ulls
guspiregen de plaer.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
La tova sorra
sota l'aigua salada
s'ensorra al pes del pas.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
Gavines planen
sobre escuma i aigua
apresant els peixos
que treuen el nas.
Una onada puja
Sobre una altra que baixa.
Deu pins "Coll-llarg" formen el perímetre del camp base. Les soques són grosses, revestides d'escorça de mel. Els troncs, a dalt, s'aprimen per obrir les branques cap al cel.
Les copes de vidre estrellat i verd, trencaclosques sobre el cel, dansen al ritme de la brisa i el vent, que, al temps, les pentina.
I les agulles daurades, que en el passat van ser fulles, plouen i formen una catifa sota els teus peus.
-
prova centrat
ninona | 22/12/2009 a les 15:57
.
Sobre el cel negre,
un fugaç estel ens guia
vers l'humil portal.
Busquem apressats
entre pastors, bous i palla,
del Nadal, l'essència.
Molt d'Amor i Pau,
Felicitat i Esperança.
Tot són bons desigs.
Jo només tinc un:
que siguin reals, possibles,
més enllà de Nadal.
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
laiaM | 14/06/2010 a les 15:53 -
prova pics
ninona | 14/11/2010 a les 22:31
paraules per la marató ... a Sant Celoni
Hola relataires,
Continuem treballant sobre la idea d'una Marató poètico-literària a Sant Celoni per col·laborar amb La Marató de TV3 .
Us avanço algunes cosetes més per si això ajuda a que la gent s'animi:
- Segurament serà el cap de setmana de l'11-12 de desembre, amb moltes possibilitats que sigui dissabte per la tarda.
- Un possible programa seria:
- Històries de Sant Celoni i el Montseny
- Amb ulls d'infant (poesia i relats per a infants)
- El costat fosc (misteri, terror i ciència-ficció)
- Univers íntim
- Sobre la malaltia ... (???)
- Poesia eròtica
- Històries de Sant Celoni i el Montseny
- Relataires que s'han interessat en la proposta:
p.tola
xantalam
darkman
Encara ens fa falta molta més gent i idees i ajuda per organitzar-lo. Ja veieu que el més calent és a l'aigüera i la Marató se'ns tira a sobre.
Comptem amb tots vosaltres. Animeu-vos a participar ja sigui presencialment (molt millor) o bé cedint els vostres poemes i/o relats.
Apunteu-vos aquí sota, o envieu-me un correu-e a ninona1206[arroba]gmail[punt]com .
- Segurament serà el cap de setmana de l'11-12 de desembre, amb moltes possibilitats que sigui dissabte per la tarda.
-
RE: prova pics
ninona | 19/11/2010 a les 06:51
.
Tingues cura dels teus pensaments,
perquè es tornaran paraules.
Tingues cura de les teves paraules,
perquè es convertiran en actes.
Tingues cura dels teus actes,
perquè es faran costum.
Tingues cura dels teus costums,
perquè forjaran el teu caràcter.
Tingues cura del teu caràcter,
perquè forjarà el teu destí.
I el teu destí serà la teva vida.
Mahatma Gandhi
Relataires, els nostres pensaments ja són paraules.
Convertim-les en un acte per la La Marató de TV3 .
Qui sap si l'any vinent, farem d'això un costum.
Apunteu-vos a Paraules per la Marató a través d'aquest
formulari.
Més informació sobre Paraules per la Marató en aquest enllaç de RC .
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 08/12/2010 a les 09:16Ssst ...
Has sentit el riure de l’infant
trencar el silenci?
Riure de joia,
silenci de Pau.
Au,
Vés,
Surt a fora
i escampa la joia
i la Pau
durant tot l’any.
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 08/12/2010 a les 09:18
Ssst ...
Has sentit el riure de l’infant
trencar el silenci?
Riure de joia,
silenci de Pau.
Au,
Vés,
Surt a fora
i
escampa
la joia
i la Pau
durant tot l’any.
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 08/12/2010 a les 09:20
Ssst ...
Has sentit el riure de l’infant
trencar el silenci?
Riure de joia,
silenci de Pau.
Au,
Vés,
Surt a fora
i
escampa
la joia
i la Pau
durant tot l’any.
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 08/12/2010 a les 09:24
Ssst ...
Has sentit el riure de l’infant trencar el silenci?
Riure de joia,
silenci de Pau.
Au,
Vés,
Surt a fora i escampa la joia i la Pau
durant tot l’any.
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 08/12/2010 a les 09:26
Ssst ...
Has sentit el riure de l’infant
trencar el silenci?
Riure de joia,
silenci de Pau.
Au,
Vés,
Surt a fora
i escampa la joia
i la Pau
durant tot l’any.
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 08/12/2010 a les 09:28
Ssst ...
Has sentit el riure de l’infant
trencar el silenci?
Riure de joia,
silenci de Pau.
Au,
Vés,
Surt a fora
i escampa la joia
i la Pau
durant tot l’any.
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 02/04/2012 a les 09:37
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 02/04/2012 a les 09:39
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 02/04/2012 a les 09:41
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 02/04/2012 a les 09:44
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 05/05/2013 a les 11:25
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 05/05/2013 a les 11:27
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 05/05/2013 a les 11:30
intentant recuperar la normalitat de la pàgina per fer proves
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 12/12/2016 a les 08:26
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 12/12/2016 a les 08:33
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 12/12/2016 a les 10:03
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 12/12/2016 a les 10:07
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 12/12/2016 a les 10:09
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 12/12/2016 a les 10:10
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 12/12/2016 a les 10:30
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 12/12/2016 a les 10:35
-
RE: Notícies sobre el llibre recull
ninona | 31/03/2017 a les 11:53Ja sé que no és una característica d’aquest repte, però penso que està bé tenir un cert retorn de la percepció de les diferents participacions, així que avui m’hi llenço a fer un breu comentari (absolutament particular i subjectiu) de les vostres aportacions.
Poso també el recompte de síl•labes segons la mètrica catalana perquè, tot i no ser estrictes en el recompte (molts autors moderns no ho són), penso que està bé com referència.
- Fertilitat de helenabonals
Sublims muntanyes
pujades lentament,
de vers en vers.
Mètrica: 4(5-1) / 6 / 4
Percepció: M’agrada el joc dels versos com esglaons per pujar quelcom sublim (en aquest cas les muntanyes).
- Nana còsmica de rautortor
Dorm, Gaia, dorm!
Gita’t sota la vànova
de mil colors
que els teus fills t’han disposat
al llit de la muntanya.
Mètrica: 4 / 7 (9-2) / 4 / 8 / 6 (7-1)
Percepció: M’agrada la imatge dels fills tenint cura de Gaia, la mare terra, però quan el llegeixo en veu alta hi ha alguna cosa que no m’acaba de fer el pes.
- Tendra aquarel•la de brins
Flors de colors
pinten dolços somriures
als camps que estimen
Mètrica: 4 / 6 (7-1) / 4 (5-1)
Percepció: Uns versos que ofereixen una imatge tendra, potser més floral/campestre que no pas la foto. Com dius al títol, una aquarel•la.
- De festa de kefas
Amb la faldilla
dels colors de la vida,
germana terra.
Mètrica: 4 (5-1) / 6 (7-1) / 4 (5-1)
Percepció: La terra, mare, germana, ... Trobo que pintes una imatge certament festiva, m’he imaginat una faldilla acolorida voleiant al ritme de la música.
- Muntanya amiga de SinKaLip
Com un mantell,
muntanya caminada
a trossets latents.
Mètrica: 4 / 6 (7-1) / 5
Percepció: Crec que m’agrada la idea, però el meu jo “racional” em diu que no són les paraules adequades i m’impedeix gaudir del conjunt.
- Arc de Sant Martí: l’origen de rautortor
Heus ací el lloc
on naixen els colors
de Sant Martí.
Mètrica: 4 / 6 / 4
Percepció: M’encanta! Em sembla una imatge fins i tot romàntica. Quin paisatge no voldria ser “el lloc on naixen els colors de Sant Martí?
- Apedaçada de SinKaLip
Apedaçada
amb capa de belles terres.
Colors de reina!
Mètrica: 4 (5-1) / 7 (8-1) / 4 (5-1)
Percepció: Apedaçada, esparracada i, malgrat tot (o justament per això), reina. Una idea interessant per treballar.
- Fertilitat de helenabonals
Respon a aquesta intervenció
Nous recomanats editora
Últims comentats
- La jugada inesperada (2 comentaris)
- Breu endevinalla de similituds (1 comentaris)
- Compte amb el sol! (3 comentaris)
- I és aleshores... quan tot passa (7 comentaris)
- Miro l' esperança (2 comentaris)
- Miro el cel (2 comentaris)
- Diàleg fictici amb Versaleta. (2 comentaris)
- Llavor (2 comentaris)
- Reivindicació (4 comentaris)
- MIGDIADA (3 comentaris)
Nous més llegits
- MIGDIADA (1007 lectures)
- Llavor (577 lectures)
- POEMA HUMITÓS (423 lectures)
- La sal atrapada en la memòria (355 lectures)
- VERGONYA DE POLÍTICS (354 lectures)
- DARRERS DIES (237 lectures)
- En directe des de la plaça de Sant Sebastià (204 lectures)
- A LA DERIVA (189 lectures)
- INTERVENCIÓ ANAMÒRFICA (175 lectures)
- Amb ganes de CONVERSAR (164 lectures)
Nous més comentats
- La sal atrapada en la memòria (13 comentaris)
- A LA DERIVA (13 comentaris)
- El bes (9 comentaris)
- I és aleshores... quan tot passa (7 comentaris)
- L’estel petit i llunyà (7 comentaris)
- d'avui i d'ahir (7 comentaris)
- Amb ganes de CONVERSAR (6 comentaris)
- Terra estimada (5 comentaris)
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS. (5 comentaris)
- En directe des de la plaça de Sant Sebastià (5 comentaris)
Nous més votats
- A LA DERIVA (Agrada a 3 relataires)
- POEMA HUMITÓS (Agrada a 3 relataires)
- Amb ganes de CONVERSAR (Agrada a 2 relataires)
- I és aleshores... quan tot passa (Agrada a 2 relataires)
- El bes (Agrada a 2 relataires)
- DARRERS DIES (Agrada a 2 relataires)
- Ara que tinc mig segle i tres lustres (Agrada a 1 relataires)
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS. (Agrada a 1 relataires)
- Reivindicació (Agrada a 1 relataires)
- Miro l' esperança (Agrada a 1 relataires)