Cercador
Un pas endavant
Un relat de: UnaquimeraPrimer, consulten les expertes.
Després, a l’hora adient, truquen i exposen els fets a la seva amiga:
- Roser, no pots continuar així. No pots passar els dies mirant la televisió, sola, sentint rotllos que no van amb tu, empassant menjars que no t’agraden i veient com t’atenen per obligació, que no per gust, mentre et parlen com si fossis una criatura. Et convé viure amb qui et coneix bé, t’estima i es preocupa per tu sincerament, amb qui té temps per escoltar-te i l’interessa el que expliques, qui pot compartir records amb tu i entén de seguida el que dius. Cal que donis un pas endavant i actuïs decididament: només així aconseguiràs ser al millor lloc per a tu, no al que altres pensen que ho és. Ets gran, com nosaltres, però no ruc, i saps que no tens temps per perdre. D’acord?
La resposta triga uns instants; per fi arriba forta i clara.
- Si, teniu raó. Què més puc fer?
- Hem recollit suggeriments de les companyes que han viscut situacions semblants a la teva: no ets un cas únic. Moltes coneixem el recurs, però es manté en secret. Cal guardar les aparences. Bé, eliminades les propostes que ja has provat sense resultat, queden les més dràstiques: les que els pertorben la rutina semblen ser les definitives.
- Ai, em fa recança! En realitat, són bons amb mi: em mantenen neta, alimentada, calenta, còmoda, ...
- Roser, es tracta de viure, no de sobreviure! Hem d’aprofitar el temps que ens queda, quan aquest s’escola.
- Què em proposeu?
- Mantenir-los en vetlla unes quantes nits seguides: això els esgota!
- Però m’adormo sense poder-ho evitar...
- No et prenguis la infusió relaxant del vespre i prepara el despertador que amagaràs sota el coixí. L’esforç valdrà la pena! Aviat haurà una plaça lliure aquí a la Residència. Si l’ocupes tu, estimada, serem felices, ben ateses per professionals eficients, alimentades equilibradament, actives i en mútua i grata companyia. Endavant! T’esperem...
Comentaris
-
Astúcia[Ofensiu]Materile | 13-01-2012 | Valoració: 10
Un relat trist però divertit. Un relat que fa reflexionar sobre la soledat d'aquests amigues, de la seva astúcia i, sobretot, la seva amistat.
Sí, m'ha agradat molt i he vist que tenen alguna cosa en comú amb "Diàlegs de la tercera edat". Al començament no ho he vist, però al segon paràgraf ja he intuït per on anava.
Un relat molt ben elaborat i que t'impulsa a la reflexió.
Una abraçada de tot cor i encara amb restes de grip culpable per no haver-te contestat abans. BON ANY I FORCES PER COMBATRE EL PESSIMISME I LES RETALLADES.
Materile -
De pedra[Ofensiu]trumfa | 08-10-2011 | Valoració: 10
m'has deixat, donant-li la volta al tema d'aquesta manera tan delicada.
-
com sempre[Ofensiu]xelofont | 03-05-2011
Gràcies com sempre per fer-me pensar, en aquest cas no m'esperava gens al final, estava tant endinsat en la tendresa i mirant els ulls de les protagonistes, tú ajudes amb les teves paraules a imaginar fàcilment, que de sobte el desenllaç m'ha sorprés. També m'has fet pensar, després de llegir-te, que es vital viure i mai sobreviure i aleshores he pensat que no cal arribar a gran per sobreviure i que escapar-se potser encara és més difícil quant ets més jove...és curiós que tota la vida estigui tant dirigida pels altres, ai, que ja he pensat massa!! i per cert, pel teu comentari gràcies i jo mai penso el que escriuré, es instint com tot el que faig a la vida, per mi viure es aixó, que guanyi l'instint!! i els sentits, per mi aixó es l'essencia, tot el demés son invdents perquè tinguem por!! gràcies per fer-me pensar, sempre es un regal de les teves paraules amb tanta imatge!!
-
Una fugida[Ofensiu]Shaudin Melgar-Foraster | 19-04-2011 | Valoració: 10
Tot que es tracta d’unes velletes, aquest relat segueix molt bé la pauta dels relats que narren una fugida espectacular. La preparació, els subterfugis a seguir i l’alliberament que s’aconseguirà. Però són unes velletes i el relat tracta de fugir de la solitud. Té un toc d’humor, però és sobretot càlid i tendre. I dóna protagonisme a la gent gran, la qual cosa és sempre d’agrair –no n’hi ha gaires d’aquests.
Gràcies per un altre relat molt bo!
Una abraçada,
Shaudin
-
Dur, tendre, reflexiu[Ofensiu]Aleix de Ferrater | 09-04-2011 | Valoració: 10
Redéu, és un relat duríssim, molt tendre alhora i que, com sempre després de llegir un relat teu, em quedo dos minuts pensant. Tots coneixem casos de pares o coneguts ingressats en residències; uns casos són positius i d'altres no tant. Però el que desvetlles tu és realíssim. Hi ha famílies que fan molt difícil la convivència dels seus grans. Jo també conec molt de prop el cas de la mare de la meva companya, dramàtic, violent, amb insults i amenaces constants; és inhumà i brutal. Però tu tens el do de la tendresa escrivint i de la cirereta final que et fa fer un bot. Despertar consciències de les injustícies; ho has aconseguit. Una abraçada ben carinyosa.
Aleix
-
Trencant esquemes[Ofensiu]nuriagau | 08-04-2011 | Valoració: 10
Feia temps que no et llegia, de fet, feia uns mesos que només em passava pel fòrum d’RC. Avui he reservat una estona per tornar a anar llegint relats. Tinc molta feina pendent. Sort que, darrerament, molts dels relataires us heu dedicat a crear microrelats que demanen menys temps de lectura.
Un relat amb unes entranyables i entremaliades protagonistes, la Consol i la Remei. No sé per què serà, però crec que els has triat els noms amb tota la intenció, oi?
Una història divertida en què trenques uns quants esquemes socials.
Ens seguirem llegint
Núria
-
Has tocat un tema[Ofensiu]Josoc | 08-04-2011
molt sensible. Com a relat no cal dir que m'ha agradat com tots els teus, porta el teu estil. Però com a tema és, quasi diria que conflictiu. Hi ha tantes classes de persones, de famílies i de residències! Jo he tingut els pares a casa fins el dia de la seva mort i no ha estat fàcil. També he tingut coneguts en residències, unes de terribles experiències i d'altres força bé. Ara sembla que s'actualitza una altra forma de companyia per a la gent gran, majoritàriament formada per sudamericanes... no sé, jo que també ja sóc gran ho vaig analitzat tot...
-
M'ha agradat força![Ofensiu]Joan Gausachs i Marí | 01-04-2011 | Valoració: 10
M’ha agradat força. Encara que tenint en compta, que sóc un lector... diguem extremadament simple, primitiu, de primera lectura, no sé pas si és gaire afalagador.
Ha estat una lectura àgil, una lectura que m’ha portat ben enganyat fins al final.
Una abraçada, Maite, que feia temps que no ho feia [deia]
—Joan—
-
Difícil[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 26-03-2011 | Valoració: 9
Jo he estat tres anys de la meva curta vida vivint en una residència de salut mental al costat d'una residència d'avis i sé que és dificilíssim.
Sergi -
F. Escandell | 23-03-2011 | Valoració: 10
Les persones oblidades... Els ancians, els malalts, els més necessitats... Per molt que ens els estimem, per molt forts que siguin els lligams amb aquesta gent es fa molt difícil haver de conviure-hi i tenir-ne cura dia a dia, i finalment s'arriba a tractar a aquestes persones com un pes, potser un "vegetal" al que donar llit i menjar i tenir oblidat durant hores i hores... Una situació molt trista, que he viscut molt a prop durant molts d'anys i de la que ara, passat el temps, me n'adon, per una banda, de la força d'aquells que passaven tot el dia amb el familiar, i per una altra, de la irremeiable solitud de la vellesa lligada amb la malaltia...
Tanmateix, aquest és un relat positiu, on l'enginy i l'esperança han de servir per a aconseguir poder viure, més que sobreviure.
Una abraçada molt gran! -
...[Ofensiu]crohnic | 23-03-2011
Enhorabona pel relat... L'he trobat boníssim... Una crítica social amb un bon missatge vital, tractat d'una manera excel·lent... Per acabar d'arrodonir-lo li dónes un gir final que capgira tot el que el lector s'havia imaginat fins el moment...
Felicitats per aquest fantàstic relat!! -
Un escrit per seguir endavant!![Ofensiu]free sound | 22-03-2011 | Valoració: 10
M'agrada molt el "s'ha de viure, no només sobreviure".
Doncs tens molta raó, el temps s'escola...
I encara més fer-ho amb qui t'estima, qui et cuida...
Bona manera de veure i viure la vida.
Una abraçada avançada, pel teu cant per seguir endavant.
Moltes felicitats!!! -
Pensant en un futur pròxim...[Ofensiu]Núria Niubó | 22-03-2011 | Valoració: 10
M’agrada, m’agrada especialment el gir final inesperat.
El relat, molt engrescador, va teixint dins nostre una petita i senzilla història.
Les amigues, prenen un protagonisme molt significatiu, tothom sabem que cal cultivar bones amistats.
El retrat de la família, que queda en segon terme, és per desgràcia, força encertat , però cal també entendre que les situacions econòmiques o els lligams del treball comporten situacions extremes.
A més, avui en dia hi ha residències fantàstiques, jo ja me les vaig mirant! Ah, però amb les amigues!
Un relat que fa obrir una mica els ulls pensant en el nostre futur.
Felicitats Maite!
Una abraçada
Núria
-
Senso-Positiu[Ofensiu]Joan G. Pons | 19-03-2011 | Valoració: 10
Aquests Relats animen i obren horitzonts. Felicitats de cor a cor.
Deixem el sobreviure per altres situacions mñes greus. Com tu molt bé dius... cal viure amb ganes. Tant de bo hagin botigues de VENDRE GANES DE VIURE.
Enhorabona ! -
Un bon missatge[Ofensiu]Frèdia | 19-03-2011
Per fer un pas endavant sempre s'han de deixar coses enrere. Em sembla molt positiva l'actitud d'aquesta gent gran que li planta cara a la vellesa i mira de gaudir els últims anys de la vida encara que no sigui a la casa on van viure amb les seves famílies: pares, parelles, fills... Aquest podia ser un relat trist i nostàlgic i, en canvi, el vesteixes d'optimisme i d'esperança. Quan algú estima sempre vol el millor per als éssers estimats, com la Consol o la Remei, que són bones amigues dels seus amics. Per cert, els noms estan molt ben triats. En resum, un relat amb una estructura sòlida, molt agradable de passar i amb un bon missatge. Una abraçada.
-
O jo soc un passarell...[Ofensiu]Jaume VINAIXA SOLÁ | 17-03-2011 | Valoració: 10
...o hi ha una dosi extra de genialitat en el teu relat. Quan l´he començat a llegir pensava que la protagonista ja estava en una residència. Imagina´t la sorpresa final. Revisant els comentaris he de dir que: jo vaig tenir la meva mare en una residència. Familiars meus em van retirar la paraula. He vist les "mares" d´aquests familiars tractades verbalment com jo no tractaria mai una animal. La meva mare, no solsament no va rebre ni un sol crit en tota la seva vellesa, sino que va ser tractada com una nina de porcellana fins al darrer dia de la seva vida.
Una abraçada
Jaume -
Bon relat[Ofensiu]brins | 17-03-2011 | Valoració: 10
En primer lloc, vull donar-te les gràcies per les teves paraules d'ànim durant el temps en què he estat empiocada; agraeixo molt el teu interès i el teu suport.
He llegit amb molta atenció aquest relat, boníssim relat, i puc dir-te que l'he trobat trist i encoratjador alhora. Trist perquè descrius una situació que per desgràcia és massa quotidiana, la infelicitat d'una persona gran que tot i vivint amb la família està desprovista d'afecte, i encoratjadora perquè les teves paraules deixen entreveure que sempre es poden trobar brins d'esperança.
No voldria fer més extens aquest comentari expressant la meva opinió sobre les residències de gent gran, però sí que vull explicar que jo vaig tenir la meva mare a casa fins que va morir amb noranta-cinc anys, i no me'n penediré mai; sempre serà un record que farà una mica més lleu el dolor de la seva absència. Tot i això, respecto totalment d'altres criteris; cada casa és un món amb circumstàncies diferents.
Un gran relat, Maite. Felicitats!
Una abraçada de retrobament,
Pilar -
...[Ofensiu]Marteta | 15-03-2011 | Valoració: 9
M'agrada molt la estructura dels teus relats, sempre mostren una certesa ben col.locada i expresada.
Gràcies pels comentaris i segueix així, no et deixaré de lleguir :D -
Xantatge de l'amor[Ofensiu]franz appa | 15-03-2011
Celebro sempre la intel·ligència de la construcció dels teus relats, aquesta mecànica de precisió que et deia en un comentari recent. Una factura reconeixible que sempre deixa entreveure el que no és, o que , per dir-ho millor, finalment resulta no ser.
En aquest breu conte, però, tot i que coincideix amb aquesta estructura, jo endevino un subtext, alguna cosa amagada que no se'ns desvetlla en la revelació final, una revelació que sí que aclareix el context -físic i humà- de la destinatària de la convincent i convençuda disertació proselitista, però que amaga alguns elements que -i aquest és l'avantatge- sí pot completar la ment del lector. El context més íntim, un contetx d'amor implacable que de vegades és un xantatge contra el merescut descans.
Una abraçada,
franz -
SOLUCIÓ DRÀSTICA[Ofensiu]aurora marco arbonés | 15-03-2011 | Valoració: 10
SOLUCIÓ DRÀSTICA
Com sempre, has descrit una situació actual i punyent amb una netedat extraordinària i amb molta gràcia. És un relat molt imaginatiu, que es llegeix amb interès des del principi fins al final.
Tanmateix, en el que es refereix al tema, tinc sentiments oposats en aquest aspecte. Com a persona que té cura de dues iaies (la mare i una tia soltera que està en una residència), em trobo una mica en la situació dels parents. Però no podria, de cap de les maneres, portar la mare a una residència, no solament per mi, sinó molt especialment per ella. És una opinió molt personal i ho dic amb tot el respecte per a tothom, però em semblaria una traïció. També s’ha de dir que jo tinc temps lliure per a tenir-ne cura i encara que, de vegades, he de deixar de fer coses que m’agradarien, ho faig amb molt de gust i penso que li dono tot l’afecte del món.
Ara bé, jo ja em vaig preparant mentalment per a fer cap a una d’aquestes institucions tan necessàries. Jo sé que els meus fills no podran fer-se càrrec de mi i que, algun dia, ni jo mateixa podré. Per tant, no sé si començar a reservar plaça, atès lo sol•licitades que estan. No em faria res compartir residència amb uns quants relataires, ens ho passaríem pipa…
-
sorprenent[Ofensiu]joandemataro | 15-03-2011 | Valoració: 10
com li dónes sempre la volta a les coses, molt bon relat que a més dóna molt per a la reflexió
un petonàs
joan -
Molt ben trobat![Ofensiu]Mercè Bellfort | 15-03-2011
Un relat que té de tot: crítica social- familiars que atenen els avis sense afecte-, el valor de l'amistat i de l'amor en majúscula. Tot plegat molt ben presentat, embolcallat d'una astúcia, d'una picaresca molt fina i divertida que aconsegueix desdramatitzar allò que d'entrada resulta penós: una situació familiar que, malauradament, es troba en moltes llars.
És d'esperar que les amigues vegin ben aviat ocupada la plaça lliure del geriàtric. I, mentrestant, que vagi sonant el despertador! Boníssim el secret!
T'envio una abraçada més desperta que mai, Unaquimera!
Mercè
Valoració mitja: 9.88
l´Autor
![Foto de perfil de Unaquimera Foto de perfil de Unaquimera](/imatges_autors/246205.jpg?rnd=497139301)
111 Relats
5299 Comentaris
590696 Lectures
Valoració de l'autor: 9.95
Biografia:
Vaig néixer un 8 de novembre fred (sóc escorpí i fredolica des de llavors!) en un lloc diferent d'on visc ara, però sempre he viscut a prop del mar. Penso que a la meva sang porto gotes d'aigua salada. I a la pell, alguna escata...La mar de blau, per moments tan ombrosa;
la mar de verd, tan bella i perillosa;
la mar de gris, que es veu majestuosa;
la mar d'acer, tan entremaliosa...
El futuro es una acuarela y mi vida un lienzo que colorear...
La vida és bonica, però de vegades complicada.
Gracias a la vida que me ha dado tanto... Me ha dado la risa, y me ha dado el llanto: así yo distingo dicha de quebranto, los dos materiales que forman mi canto. Me ha dado la marcha de mis pies cansados: A quien quiera acompañarmela, por favor vayamos pasito a paso, si hemos de ir mejor de la mano...
He viscut un llarg viatge i encara em queda coratge per avançar... amb les cartes de la vida jugo la seva partida: no em rendiré! Un altre dia ha començat!
... no vale la pena andar por andar, es mejor caminar pa'ir creciendo: volveré a contarte que he soñado colores nuevos y dias claros.
I per uns breus moment una estona de cel, ja no importa el demés, una estona de cel i per un instant tot s'haurà aturat.
Me niego a vivir esclava de mis heridas.
Hi ha dies en què, entre la gent i els crits, sense motiu i estúpidament, crec que sóc feliç. Tinc ganes de cantar i cridar, de saltar i de riure sense cap perquè... Vull estar contenta! Per això m'enfronto al cada dia, sense motius i estúpidament, amb un gran somrís!
Tu sonríe y verás como todo parece que brilla! Los ratos oscuros se harán de colores mientras sobre alegría y no falten canciones. A poquito que sonrias llegará la alegría, de los ratos peores germinan los buenos: sonreir no se compra, no vale dinero. Ei! Sonríe!
Desitjo somriure sense crosses, sense pautes, sense haver de demanar permisos i poder parlar sense estrafer la veu, ... si no us sembla massa.
Duc llunes i cançons per arracades!
El vent, cruel i savi, s'enduu les cançons dels dies que deixo enrere. I per fi, trobo el descans en els somnis perduts i retrobats, en qualsevol revolt del camí que continua.
Per contactar: unaquimera@hotmail.com
Si desitges deixar un comentari, ENDAVANT!
Estaré encantada de llegir-ho i saber de tu: la teva opinió, les sensacions que t'ha provocat un relat, qualsevol aspecte que facis constar, el suggeriment que et sembli més oportú fer serà ben rebut i RESPONDRÉ A TOTHOM més aviat o més tard!
Sóc en aquest web per aprendre, experimentar amb noves propostes, col•laborar amb altres autors i participar en qualsevol fet que ajudi a mantenir viu RC, l'espai que compartim i del qual en gaudeixo:
- Concurs de Microrelats de l'ARC: Secrets. Participant amb relats seleccionats: Dins i fora i Filla.
- Concurs ARC de Poesia Social 2011: Vaig participar amb Ara no sé, publicat al llibre col.lectiu "Tensant el vers".
- Projecte Barcelona, t'estimo: Relataire participant el 2008 i 2011 amb COR A COR, PAS A PAS.
- Gimcana Virtual Literària ARC 2010: participant i Guanyadora! No va ser fàcil, però ja que sap que som una colla de "bojos per les lletres" ;-))
- Poemes il•lustrats: Vaig participar en el concurs, on van seleccionar Enfiladisses.
- Poesia eròtica: Ho vaig intentar i ara alguns dels meus versos són al llibre "Erotisme som tu i jo": AMB, Joguines de dona, SENSE, Xàfec.
- Microrelats: Vaig respondre a la convocatòria, trobant-me entre els autors del volum "10x10 Microrelats" amb Condemnats veïns! (Culpa).
- Reptes del fòrum:
* Repte en prosa, el "clàssic" : He participat com a reptaire i jutgessa.
* Conte, un repte llarg: He participat com a contaire i jutgessa.
* Nanorepte: Nanoreptaire en pràctiques.
* MiniRepte: He participat com a minireptaire i organitzadora.
* Repte Poètic-Visual: He participat com a poetaire i organitzadora.
* MeloRepte: He participat meloreptant i proposant melodia.
- Propostes del Fòrum:
* Taller literari: Relataire participant. Va estar bé mentre va durar... http://es.geocities.com/tallerrelats.
* Interrelat: Relataire participant. Intent de novel.la col.lectiva... http://es.geocities.com/qwark79/principal
- Celebracions col.lectives a RC:
![R en Cadena]( http://i101.photobucket.com/albums/m67/EmmaThessaM/jojaenformopart-focnegre.jpg )
Els senyors Angel Negre i Gerard Vila Nebot em van encadenar i jo he passat la cadena a: Alícia Gataxica, buscador, estrangera i mjesus.
* 5è ANIVERSARI d'RC!
Vam celebrar-ho a la nostra "enganxosa" manera...
![Photobucket](http://i93.photobucket.com/albums/l50/unaquimera/PetitARC.jpg)