Cercador
Negrates i moros de merda.
Un relat de: Joan ColomMés o menys paral·lel a la C-25 (l'anomenat Eix Transversal), en aquest corredor Ripoll-Olot-Manlleu-Torelló-Vic-Guissona-Alcarràs s'hi localitzen unes indústries càrnies on els administratius i encarregats són catalans i la resta és mà d'obra immigrant, amb feines dures i sous baixos. Aquests treballadors són necessaris, però la seva presència i la de les seves famílies incomoda a molts vilatans, sobretot la de magribins i centreafricans, la procedència dels quals és més notòria pels trets racials i indumentària. A les set poblacions esmentades, Aliança Catalana ocupava un dels quatre primers llocs, en nombre de vots, a les últimes eleccions al Parlament de Catalunya, on té dos escons: 118.302 vots ja fan multitud.
Si els necessitem, seguiran entre nosaltres i, per poc que es faci per evitar l'aparició de guetos, la integració es produirà mitjançant la participació en associacions, amb parelles mixtes i amb els fills d'immigrants nascuts ja aquí. I, quan parlem d'integració, no l'hem de confondre amb assimilació: la religió no ha de ser un obstacle i cal no escandalitzar-se per veure alçar mesquites, com no ho hem fet amb llocs de culte de confessions cristianes no catòliques o sinagogues. D'aquí a cinquanta anys, els qui ara ens resulten diferents formaran part d'una societat mestissa i passaran desapercebuts, ens agradi o no. I probablement la nostra cultura estarà "contaminada" amb costums que ara ens semblen forans, tot i que aquesta contaminació haurà estat minúscula si la comparem amb la influència que han exercit la digitalització o, per exemple, el cine i la subcultura hip-hop dels EUA.
Evidentment, l'instrument d'integració per excel·lència és l'escola: escola catalana, perquè la llengua és la porta d'accés a la catalanitat.
Aquest relat ha estat presentat al RepteClàssic DCCLXXXV (tema: L'ESTRANGER), fora de concurs, consta de 400 paraules, dues d'elles "multitud" i "costums" i cap d'elles "país" i "trobar", segons el comptador de Microsoft Word.
Comentaris
-
LA DESFETA HA COMENÇAT[Ofensiu]jomagi | 25-08-2024
Uns parlen d’integració, inclusió, incorporació, admissió, acolliment, inserció, enclavament, empeltament, barreja, eclècticament, hibridisme, heterogeneïtat ...
D’altres de si els bàrbars, celtes, ibers, esteparis per anar a parar amb expressions de “bonistas” i malistas...
Retro historia genètica ibèrica, vuit o mes migracions que han alterat els pobres hispans des de les estepes de la mar Càspia i el Caucas als 2500-2000 aC!... principis diferencials genètics des de l’est a l’oest i cap nord-surt ?...
Per acabar amb uns frikis de Cadaqués i un senyor que fa deu anys que resideix a Valencia, i que fullejant EL PERIODICO llegí “Viatge al corredor de fuet”- De Ripoll-Olot-Manlleu-Torelló-Vic-Guissona- Alcarràs...
Oblidant altres corredors de treball com Igualada, Manresa, Solsona, Granollers, Tortosa, Amposta aquesta amb l’arròs i d’altres com la industria, recol·lecció de fruita, horta, ramaderia, construcció, serveis i altres, així podríem anar enumerant la imponent proliferació de corredors que hi ha...
Mentre hi ha qui demana des d’un amor religiós catòlic la lliure permissivitat per la religió de l’islam en franc augment a més de les que es presenten de caràcter oriental, llatinoamericà i d’altres...
Aquest escrit el trobo poc crític i força demagògic. No dono ni trec la raó a ningú. Ni a l’autor de “Negres i moros de merda” ni als comentaris que se’n deriven...
Tot el que s’ha escrit no aporta rés que no estigui en boca i en el fetge de milions de catalans emprenyats per la infinitat de problemes que dia a dia van en augment...
Problemes llargs d’explicar que el senyor Colom m’ha fet l’efecte que estant a Valencia no n’és prou conscient de la magnitud de la tragèdia que comença ja fa massa anys amb uns pobres immigrants espanyols de bé, per arribar avui dia amb una pressió demogràfica aclaparadora, llargament desitjada políticament, que ens està anorreant i dissolent per sempre més... La desfeta ha començat!
Em permetrà que posats a fer i amb el seu permís me’n foti una miqueta del seu últim paràgraf on Vostè diu:
“ Evidentment l’instrument d’integració per excel·lència es l’escola catalana. Perquè la llengua es la porta d’accés a la catalanitat!...”
Vostè s’ho creu ?
Una servidora NO !!!
-
Correcció [Ofensiu]Prou bé | 25-08-2024
Recomenar*
-
És evident[Ofensiu]Prou bé | 25-08-2024
Es Evident que has escrit per fer pensar. I cadascú pensa segons és i ha estat la seva vida.
Has tingut bons comentaris i puc estar d'acord en coses que dius i comentaris que et fan.
Tothom segueix, més O menys, a les notícies, amb més O menys interès, les "aventures" O millor dit desventures, dels qui deixen la seva terra i es llancen a la mar buscant horitzons més propicis.
Les migracions s'han donat en tota la història de la humanitat. Des dels "primers homes" fins ara.
Espanya ha exportat gent cap a tot el món.
EEUU és el resultat dels vaixells, que no de les maldites pasteres, que van sortir d'Europa cap al nou món.
I ara fem escarafalls? Ja fa uns trenta anys vaig llegir un estudi prospectiu on anunciaven la realitat que ara vivim.
Només recomençar la lectura del llibre "VIATGE AL PAÍS DELS BLANCS". Crec que podria ser lectura obligada a les escoles. Segur que hi ha més llibres a llegir sobre el tema, però aquest el conec.
Amb total cordialitat
-
"Bonisme", també[Ofensiu]aleshores | 25-08-2024
Treus un tema que es presta a "solucions (finals) fàcils, tipus Salvini, condemnat a Itàlia.
Coincideixo amb el "bonisme" d'Atlantis.
Els països colonials el capital dels quals s'ha fet l'amo del mon per la via militar i també per la via econòmica, ara reben migracions a la inversa: ves quina cosa, oi?
Hem de dir, també que, la gent que viu del seu treball, en part vivim a costa de l'intercanvi desigual que es produeix entre colònies i metròpoli. i no volem deixar anar la mamella.
Em sembla que és a MNAC un quadre de Fortuny d'una batalla espanyola del segle XIX al Magrib.
-
Respostes:[Ofensiu]Joan Colom | 24-08-2024
Les he inclòs en un comentari al poema "TANT SE VAL" de Kefas.
-
opinió[Ofensiu]Atlantis | 24-08-2024
Suposo que el títol vol ser una provocació.
La gran desigualtat entre països porta a que aquells que no poden viure al seu país per manca de treball, guerres i altres circumstàncies marxin a buscar millores per la seva vida. La globalització també ha fet que hi hagi més facilitats de moure’s per tot el món, per això hi ha barreja de gent de diferents indrets amb la seva cultura i costums. I això no canviarà per la nostra voluntat sinó si no hi ha un canvi global a la societat capitalista on l’únic que mou és l’interès econòmic, promou guerres i s’aprofita dels bens dels països pobres.
Acceptar l’altre sempre ha estat difícil. Tots som una mica racistes, perquè ens costa acceptar la visió del món dels altres i conviure amb la diferència. Però normalment el què no ens agrada son els emigrants pobres. Invertir en els drets dels emigrants, engrescar-los en la nostra cultura i està oberts al què ells puguin aportar ,
és el que caldria fer. I no només des de l’escola. I sí, estic d’acord amb tu Joan, que si és fes així, seria possible una societat de catalans barrejats i diferents.
Els bàrbars, no crec que siguin els que venen amb pasteres, sinó són els que imposen la seva llengua i costums ( l’espanyol imposant la seva llengua com el castellàl, l’anglès dels americans, l’hamburguesa i els brunch..., Xina és el següent...).
Aquest comentari no vol ser un assaig, deu me’n guardi. És un resum de la meva opinió, que alguns declararan “bonista”, però la veritat prefereixo ser ”bonista” que “malista”.
-
El títol és cridaner perquè al meu poble aquestes expressions no les fem servir.[Ofensiu]kefas | 23-08-2024
Una branca de la meva família és d'origen celta i va aparèixer per aquí amb ànim de conquesta. En aquell temps, com també passa en aquest, qui guanyava es quedava allò que havia conquerit. Soc, doncs, d'origen bàrbar perquè els meus primers parents parlaven una llengua que els aborígens d'aquí no entenien. Com podeu comprovar, m'he adaptat, sé qui és la Moreneta, puc cantar l'himne de Catalunya i tinc clar qui és en Pere Aragonès i quin ha estat el seu paper en la vida social d'aquest país sense estat. Això mateix no ho saben quatre adolescents de l'Empordà que parlen català, i són tan catalans com jo, o més, perquè també és possible que no tinguin cap antecessor bàrbar. Ho varen declarar en una entrevista d'ahir, per la ràdio.
Vivim en un món d'imitadors, de mones que deia el meu avi i les opinions es construeixen a base d'eslògans.
Amb relació a la presència de bàrbars en aquest país, i aquí haig de recordar que bàrbar és qui parla una llengua no entenedora per a qui l'escolta, per la qual cosa jo soc un bàrbar en la majoria dels llocs de Barcelona, no s'ha fet un plantejament seriós de la qüestió. Tampoc el fa vostè, Senyor Colom quan impregna el seu assaig amb els imperatius socials dels clergues de la inclusió. Fixi's que vostè encara parla d'integració, un verb que situa la responsabilitat en qui s'ha d'integrar, mentre que els experts, una paraula que sempre m'ha fet tremolar perquè em situa en el bàndol dels ases, l'han substituïda per inclusió, verb que situa la responsabilitat en qui ha d'incloure.
Ens hem acostumat a tenir uns administradors de la societat que ens diuen quines necessitats hem de tenir perquè ells puguin satisfer les seves. Ens les creiem i de tant en tant surt algú amb algun estirabot perquè veu que la cosa no quadra. Però d'anàlisi profunda, ni gota. I això m'entristeix. Com el fet que la catalanitat dels adolescents de l'Empordà s'assembli poc a la meva.
l´Autor
Últims relats de l'autor
- Negrates i moros de merda.
- Vint nanoocurrències sobre L'ESGLÉSIA.
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS.
- Compte amb el sol!
- El pinyó maleït.
- Vampirs.
- Història apòcrifa.
- Amèrica i els americans.
- L'horitzó de la perfecció.
- Vint nanoacudits sobre ELS BORBONS O BORBÓ.
- Vint nanoocurrències sobre TREURE LA LLENGUA.
- Entre poc i massa.
- Retrobar-se.
- Vint nanoocurrències sobre UN,DOS,TRES,PICAPEDRER. [temps real de lectura: 3 minuts]
- "El més enllà" (Masaki Kobayashi, 1964).