Cercador
Vampirs.
Un relat de: Joan ColomEra al vespre quan el despoblament de la ciutat resultava més evident. Tot i que convidava més que el matí o la tarda sortir a prendre la fresca, la gent gran es quedava a casa. I els treballadors irregulars, sense vacances, sopaven i anaven a dormir d'hora, per poder matinar. Era curiós, però, veure uns personatges que semblaven tallats pel mateix patró i que anaven gairebé uniformats: tots, barons d'edat indefinida, alts, prims i pàl·lids; però el que cridava més l'atenció era que vestien de fosc, amb mànigues i pantalons llargs, en ple mes d'agost. Suposo que es deixaven veure durant tot l'any, però que barrejats amb la gent devien passar desapercebuts. De llegendes urbanes sobre aquests estranys individus en circulaven per a tots els gustos: que si eren sacerdots de l'Opus a qui se'ls dispensava anar amb alçacoll, de nit; que si eren policies de paisà en missió de vigilància nocturna; que si eren vampirs, desconcertats perquè s'havien quedat amb molt poca gent per xuclar la sang...
Aquella nit havia sortit a donar un tomb després de sopar. De tornada a casa, era al portal del carrer, traient-me les claus de la butxaca, quan vaig notar que algú s'havia aturat darrere meu. Vaig girar-me i em sorprengué veure un d'aquells éssers misteriosos, que reaccionà a la meva estranyesa dient que anava al pis turístic. I sí, efectivament, a la penúltima planta hi havia un pis turístic il·legal, com a gairebé totes les comunitats de propietaris de la zona. Un cop a l'ascensor, em somrigué deixant veure uns ullals anormalment llargs, però encara m'aterrí més la confirmació definitiva: el mirall sols reflectia la meva imatge.
Comentaris
-
Assaig de terror[Ofensiu]SrGarcia | 11-08-2024
M'agrada molt aquest relat. Veig que l'has classificat com de fantasia, realment ho és; els vampirs són un recurs literari, no consta que existeixin. També l'has classificat de social i això ja és una altra cosa. Els pisos turístics són un problema social molt gros, encareixen molt el lloguer i el fan inaccessible a les famílies que el necessiten. Així podem veure els turistes i usuaris d'aquests pisos com a autèntics vampirs que xuclen la sang de la gent del barri que haurien de ser els seus habitants en primer lloc. També l'has classificat com de terror, i és cert, tot això ja comença a fer por: si els joves no es poden casar, no anem a cap lloc bo.
Entenc el relat com un assaig que parla de coses molt serioses, però expressades d'una excel·lent forma literària de relat de fantasia i terror. -
Renoi...[Ofensiu]Rosa Gubau | 09-08-2024
quina imaginació. Has aprofitat imatges ben reals de les ciutats quan queden desertes a ple estiu, per explicar una història fantàstica, que el final posa els pèls de punta.
Molt bon relat Joan Colom.
I aprofito per donar-te les gràcies pels comentaris als meus relats.
Bon Agost.
Rosa. -
Bufa![Ofensiu]llpages | 08-08-2024 | Valoració: 10
No sé com va sortir de l'ascensor el protagonista, si víctima d'una queixalada vampírica o bé sa i estalvi però amb el cor desbocat per la por. M'ha encantat la darrera frase del text, se't posen els pèls de punta! Si quan t'emmiralles veus algú reflectit al teu darrera que no hi hauria de ser, fa por, però si el que hi ha realment darrera no es veu al mirall, fa molta més basarda! Enhorabona, Joan, un relat ben reeixit!
l´Autor
Últims relats de l'autor
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS.
- Compte amb el sol!
- El pinyó maleït.
- Vampirs.
- Història apòcrifa.
- Amèrica i els americans.
- L'horitzó de la perfecció.
- Vint nanoacudits sobre ELS BORBONS O BORBÓ.
- Vint nanoocurrències sobre TREURE LA LLENGUA.
- Entre poc i massa.
- Retrobar-se.
- Vint nanoocurrències sobre UN,DOS,TRES,PICAPEDRER. [temps real de lectura: 3 minuts]
- "El més enllà" (Masaki Kobayashi, 1964).
- Què no és, l'arquitectura.
- Diàleg fictici amb Versaleta.