Cercador
L'home que passejava cementiris
Un relat de: Prou béSempre li han agradat els cementiris. Al llarg dels anys n'ha passejat molts.
Ja és gran i ha viscut la mort i l'enterrament de molts familiars, amics i coneguts i, alguns, de compromís. Encara que sovint ha anat al mateix lloc sempre hi veu alguna nova tomba, un racó desconegut, una làpida amb una inscripció original… així doncs, indrets de vell coneixement sempre li desperten algun interès.
Aquesta afició li ve d'antic, de quan,va acompanyar un familiar a netejar la làpida d'un amic. Llavors era un adolescent i passava un temps a una petita ciutat alemanya, El va sorprendre la disposició de tots enterrats a terra en un camp curull de flors i vorejat d'arbusts olorosos. Feia un dia fresc i lluminós amb un cel d'un blau intens. Aquell paratge de repòs etern li va transmetre molta pau i també una certa alegria.
Ha viatjat força i mai deixava d'anar als cementiris de la població que visitava. Tant li feia que fos una gran ciutat o un llogaret perdut entre camps i muntanyes. En té bons records lligats a experiències viatgeres.
Assegut al sofà escoltant la Missa de Rèquiem i Miserere de J Christian Bach, té el pensament en el cementiri jueu de Praga… Abans del viatge, en preparar-lo ja va assabentar-se que l'antic cementiri jueu és el cementiri més jueu més gran d'Europa i un dels monuments històrics jueus més importants de Praga. Va ser utilitzat des del segle XV fins a 1787.
D'acord amb l'Halajá, els jueus no han de destruir tombes i tampoc les poden traslladar. Quan el cementiri es va quedar sense espai, més capes de terra s'emplaçaren sobre les tombes existents. Hom calcula que hi ha uns cent mill cossos.
A poc a poc, sense adonar-se'n, vola cap a París. Hi és enterrada molta gent famosa de la política, de les arts i de les lletres i, també, ideòlegs, però s'ha aturat a la tomba del soldat desconegut als peus de l'arc de Triomf, no sap per què. Potser és perquè havia llegit que es tracta d'un soldat no identificat (probablement francès), mort a la batalla de Verdun que representa tots els soldats morts en el transcurs de la Primera Guerra Mundial. El fet de l'anonimat li sembla que aporta un valor afegit. El 1923, va ser encesa la flama del record, que es revifa cada vespre a dos quarts de set.
La primera vegada que va passejar els cementiris de Montparnasse i Montmartre també era la primera vegada que anava a París. Somriu tot pensant en la cerca, recorrent els amplis passejos arbrats, de les tombes de tots els personatges famosos, no volia perdre-se'n cap!
Mai planeja les passejades que fa amb el pensament i deixa que vagi d'aquí cap allà al seu aire i, així, avui segueix viatjant de La Recoleta a Buenos Aires, on va apropar-se a la tomba d'Evita Perón, a la vall dels Reis a Luxor. Pensa amb nostàlgia en el viatge a Egipte, el primer que va fer en jubilar-se.
Somiejant es troba a la Normandia on va estremir-se i creu recordar que també va plorar, en ser al bell mig de tantes tombes en el cementiri americà que mira cap a la platja d'Omaha.
Amb tot, hi ha dos cementiris que porta al cor: el de Montjuïc a Barcelona, on ell hi serà enterrat al panteó familiar, i aquell cementiri, modernista de pur estil gaudinià, d'Olius al Solsonès, on voldria descansar per sempre, si pogués triar.
Li serveixen un té coreà, darrerament s'hi ha afeccionat, i algun pastisset per menjar. Hora de berenar i dormir una becaina.
Sap que si no es despertés aniria a un lloc que ja l'espera, on es trobarà com a casa!
Relat original del presentat al RepteClàssic Cementiri
Gener 2023
Comentaris
-
Bon relat[Ofensiu]MariaM | 08-02-2023 | Valoració: 10
Bona passejada!
L'he compartida amb tu, en silenci.
Cordialment.
Mariam -
COMUNICAT D'OLGA MOLERO [Ofensiu]PERLA DE VELLUT | 06-02-2023
Estimada família, amb molta pena però també amb esperança i fe, que ens ha transmés Hugo Molero, en tot moment, vos transmet que ell ens ha deixat.
També vos vull transmetre les seues paraules cada vegada que li deia que aquí la família d’Espanya estaven amb ell, que li acompanyem amb les nostres oracions i els nostres pensaments.
Reseu tots per la seua ànima, que ell ja ens dona l’esperança de viure una altra vida en el cel.
És important per a tots aquesta oració.
Gràcies per a tots.
Cordialment.
-
Les coses dels cementiris[Ofensiu]Aljezurful | 03-02-2023
Sempre (la majoría) evitem els cementiris, potser és cultural o potser simplement és la por a una evidència que ens prendrà a tots per igual.
I alguns son tan bonics i sempre tant misteriosos!
Recordo passejant de ben jovenet pel cementiri de Viena rodejats pels grans músics que admirava. El meu pare em va acompanyar una mica a contracor remugant un "què coi se'ns hi ha perdut en un cementiri"... potser tenia raó, però a mi em va agradar i encara ho recordo. I la mare després li recordava un " a tu també t'agradava visitar cementris de jove" i ell feia veure que no ho sentía.
De més gran, presoner dels perjudicis, els he deixat de visitar, però sempre els miro de reüll pensant que allà hi son molts dels que varen fer possible que vivim en el mon on som avui. I avui, el meu fill petit a vegades em diu "anem a mirar aquell cementiri" i jo quasi sempre jo responc amb un "què coi se'ns ha perdut en un cementiri"... -
Molt ben narrat![Ofensiu]Neus Marín Cupull | 01-02-2023
Renoi!!, molt ben redactat. Cert que aquest relat és una passejada pels cementiris principals, sobretot d'Europa, però ho has fet narrant una història, no pas donant la informació i prou. Això és molt de mèrit.
M'ha agradat molt,
Salutacions,
Neus -
Llegit!!![Ofensiu]Atlantis | 31-01-2023
Realment aquest text complert explica molt millor tot el què vaig trobar a faltar en el teu relat del Repte, que vas haver de retallar per la limitació de les paraules.
Si, aquest és més complet i dona a més informació, no només dels cementiris, sinó de l'evolució del protagonista al llarg de la seva vida i dels seus viatges.
Gràcies per posar-lo. -
Els cementeris... [Ofensiu]PERLA DE VELLUT | 30-01-2023 | Valoració: 10
Quin relat, tan entretingut i jovial. A aquest senyor del relat sí que viatjava molt. Anava molt atent d'un en un. Passejant, passejant, m'ha fet un gran somriure, per la seua trama, que està molt.
Cordialment.
PERLA DE VELLUT
-
Interessant, curiós i...[Ofensiu]llpages | 30-01-2023 | Valoració: 10
alliçonador, que veure la mort com un element indestriable de la vida és quelcom que molt poca gent assumeix. Gràcies, Prou bé, perquè hem après coses noves i, a la vegada, hem reflexionat sobre aquest tema tan cabdal, que mai fa nosa!
-
Cultura[Ofensiu]Rosa Gubau | 30-01-2023
Un relat que a part de descriure l'afició tan peluliar de passejar-se i observar els cementiris, comenta detalls històrics, i culturals,que fan que sigui un escrit interessant i molt complet.
Molt bon relat.
Salutacions.
Rosa.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Prou bé Foto de perfil de Prou bé](/imatges_autors/1042159.jpg?rnd=1100302320)
146 Relats
1403 Comentaris
59755 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
![Bilder hochladen](https://www.imgbox.de/users/public/thumbnails/cKgN7dnRBa_t.gif)
Vaig néixer fa un munt d'anys al cap i casal del meu país, al qual m'estimo. Molta sort. Vaig créixer en una família fantàstica. Molta sort. Vaig col·laborar a crear-ne una, fa un munt d'anys, que s'ha enriquit amb fills i néts. Molta sort. Vaig treballar, un munt d'anys, sempre en allò que m'agradava: la meva professió. Molta sort. I ara, a la recta final que espero sigui molt llarga, crec que segueixo tenint molta sort.
Email proube43@gmail.com