Cercador
Fusta d'artista
Un relat de: Prou béVivíem a prop i durant anys la vaig anar seguint…
Sempre havia trobat gust a cantar. Fet i fet li sortia sol, espontàniament, la boca vessava i vessava la música que niava al seu magí.
De ben petita cantussejava tot el dia les cançonetes que li ensenyava l’àvia quan la gronxava a la falda.
I quan no cantava voltava amunt i avall amb un “ai aiaiai” que feia somriure tothom.
Aviat els pares, idea de la mare, la van fer concursar, de primer a la ràdio i més tard a la televisió. Passava les proves contenta i riallera, sense pensar en què s’hi jugava. Ella només feia allò que li agradava i a poc a poc va descobrir els aplaudiments de més gent que dels de casa. Va guanyar premis i trofeus i els pares, idea d’ambdós, van pensar que per sobre l'espontaneïtat calia l’aprenentatge i la noieta va anar a parar a una escola de cant i interpretació.
Aquí no tot era gaudi. Aquí hi havia disciplina, entrenament de la veu, monòtones repeticions i ordres i més ordres que calia obeir.
Amb tot, aquest camí la va dur a la professionalitat i amb només divuit anys ja era damunt dels escenaris participant en musicals. Papers petits, però reeixits la van conduir, pas a pas, amb estudi, esforç i perseverança, a ser protagonista de moltes produccions musicals.
Han passat uns anys i avui reflexiona que d’un temps ençà…
“Vaig seguir, malgrat la indiferència, atrapada en la remor fronterera de la melancolia artística. No vaig trencar amarres de manera definitiva. El món ja no tirava de mi, però sí la comoditat i la peresa”
– Ai aiaiai! Què és això? De quina indiferència parlo? No pas del públic que m’és fidel i em segueix ben entregat!
– Cal espolsar-me la peresa i sortir de la comoditat on soc instal·lada.
– Tal com diuen ara… m’haig de reinventar! Em calen nous estímuls, noves il·lusions!
I com de saber en sabia de música, i en tenia molta de guardada al seu dedins, va decidir compondre i presentar-se en solitari iniciant una nova faceta, per ella, de cantautora.
Hi va triomfar? Li va agradar? Va fer-hi una llarga carrera?
No ho sé. Ja no vivíem a prop i li havia perdut la pista.
Relat guanyador del RepteClàssic "D'un temps ençà"
Comentaris
-
Il.lusió de ser artista. [Ofensiu]PERLA DE VELLUT | 31-07-2024 | Valoració: 10
Relat molt ben plantejat: Prou bé. On la protagonista vol ser artista i ho aconsegueix amb perseverança. La il·lusió li va fer seguir en el tema de la música i és així que ho va aconsegueix.
Vaja! Enhorabona: Prou bé, per a ser la guanyadora del repte.
Una abraçada i fins a l'altra.
Ens llegim.
Cordialment.
-
Vocacional[Ofensiu]Nil de Castell-Ruf | 31-07-2024
No es gens fàcil saber la vocació pròpia d'un mateix...Però qui té la sort de trobar-la d''estalbvia molts capficaments...La protagonista ho té claríssim!!! I tira avant en la seva realització. Un relat que fa pensar.......
-
Record [Ofensiu]Joan G. Pons | 29-07-2024 | Valoració: 10
Tota una dolça vivència, explicada molt bé.
La gran força dels records. Excel·lent.
Agraeixo el teu comentari al meu Relat.
Salutacions molt cordials.
................... -
Reinventar-se[Ofensiu]Rosa Gubau | 29-07-2024
o morir. De vegades ens instal·lem a la nostra zona de confort, i això té els seus inconvenients. Si no sorgeixen noves il·lusions, tot es transforma en una monotonia gens inspiradora. Penso que en aquest cas, la protagonista, amb la passió per la música i tot el que encara tenis dins per compondre i exterioritzar, d'una manera o altra va triomfar.
M'ha agradat molt aquest relat.
Una abraçada.
Rosa.
l´Autor
![Foto de perfil de Prou bé Foto de perfil de Prou bé](/imatges_autors/1042159.jpg?rnd=2004645619)
145 Relats
1399 Comentaris
59601 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
![Bilder hochladen](https://www.imgbox.de/users/public/thumbnails/cKgN7dnRBa_t.gif)
Vaig néixer fa un munt d'anys al cap i casal del meu país, al qual m'estimo. Molta sort. Vaig créixer en una família fantàstica. Molta sort. Vaig col·laborar a crear-ne una, fa un munt d'anys, que s'ha enriquit amb fills i néts. Molta sort. Vaig treballar, un munt d'anys, sempre en allò que m'agradava: la meva professió. Molta sort. I ara, a la recta final que espero sigui molt llarga, crec que segueixo tenint molta sort.
Email proube43@gmail.com