Cercador
Les guinguetes no poden triar
Un relat de: Aleix de Ferrater“SI VOLEM LA GUINGUETA, HEM DE PASSAR PEL TUB”
El president de l’Associació de Guingueters de Barcelona (AGB) critica les condicions que imposa l’Ajuntament.
(Lluís Calamar - Barcelona) - Després d’una primavera bastant freda i plujosa a la nostra ciutat, l’estiu torna a ser amb tots nosaltres. I amb ell, les guinguetes de les platges han tornat a parar taules i cadires, oferint-nos els plats més tradicionals. Però les aromes no són les mateixes de l’any passat. Joan Pere Gambeta, president de l’Associació de Guingueters de Barcelona (AGB) ens explica els sorprenents canvis d’aquesta temporada.
Lluís Calamar – Com es presenta aquesta temporada, tan plena de crisi pel que sembla?
Joan Pere Gambeta –En principi, bé. Miri, l’any passat vam obrir un total de setze guinguetes a les vuit platges de la nostra ciutat i aquest any, malgrat la crisi, en serem divuit. Així i tot, en continuen dues de tancades d’un total de vint.
-I a què creu que és degut aquest augment en una època de constants tancaments?
-Pel que sembla, algunes persones que es trobaven en atur han volgut capitalitzar-lo obrint aquests negocis. Jo, com a president dels guingueters de Barcelona, els desitjo tota la sort del món; la necessitaran.
-Què vol dir que la necessitaran?
-Doncs això, que es vagin calçant. No tot són flors i violes ni tampoc és tan bonic com sembla això de treballar a la platja, on la gent cada cop té menys poder adquisitiu. Miri, l’any passat, la beguda més sol•licitada, després de l’aigua, sap quina va ser? Doncs la cervesa amb dos gots. No dos quintos o dues canyes, no. Una única cervesa i dos gots, dos!
-Però això, senyor Gambeta, sembla cada cop més habitual. Els restauradors també es queixen que la gent només demana un plat únic i prou; ni segon ni postres. I molts d’ells ofereixen també mig menú. El poder adquisitiu de la gent és cada cop més baix. Vostès també ho noten a les seves guinguetes?
-I tant! Abans de prendre res, cada cop ens pregunten més quan val això o quan val allò altre. Si els hi agrada el preu, bé i si no, se’n van. A més, la platja està plena de venedors ambulants. Cada any l’ajuntament diu que els farà fora, però res, surten com bolets i amb un preu més baix que el nostre. Nosaltres no hi podem fer res. Els preus són els que són. No els que ens agradaria que fossin, no. Són els que ens imposen i a callar!
-Què vol dir amb això del que “ens imposen i a callar”?
-Doncs això, que ens ho imposen. L’ajuntament et dóna permís per obrir la guingueta, però a canvi has de comprar el menjar i les begudes a un distribuïdor seu, que no és precisament barat.
-És per això que els preus en una guingueta són tan cars, bastant més que en qualsevol altre establiment?
-Home, tan cars tampoc ho són. Però vaja,el motiu d’aquests preus és pel que li acabo de dir.
-Senyor Gambeta, parlem només d’imposar begudes i menjar o també d’altres coses?
-D’altres coses, també. Per exemple, ens obliguen a posar un tipus determinat de música; aquesta que en diuen “chil-out”, o una cosa així. No troba a faltar les cançons de’n Manolo Escobar o dels Sírex? Jo, sincerament, sí. Reconec que sóc una mica passat de moda, però un bon “chiringuito” ha de posar això, música que apropi gent de mitjana edat, que és la que té més poder adquisitiu i gasta més. El “chil-out” dels pebrots només atreu a la gent jove, que no té ni un duro! I ho faig perquè m’obliguen. Si volem tenir la guingueta, hem de passar pel tub! Sort que jo tinc el negoci a la platja de la Barceloneta i no puc posar música, gràcies a Déu. Tot el dia amb el “chil-out” m’adormiria! Quina música més monòtona, escolti! Si més no, que ens la deixin triar.
-Què vol dir, que les guinguetes de la Barceloneta no poden posar música?
-No. Per la proximitat amb les cases dels veïns. I em sembla bé. Així i tot, sempre hi ha el graciós que canta més fort i més content del compte. Per sort, a la Barceloneta ens coneixem tots i el tracte és més familiar. De la Nova Icària cap enllà tot són “guiris”, turistes vull dir. I com que allà no hi ha habitatges a prop, poden tancar a les dues de la matinada amb la música a tot drap! Nosaltres ho hem de fer a les dotze. Sort que un servidor ja comença a tenir una edat i s’agraeix, la veritat.
-Senyor Joan Pere Gambeta, que m’ofereix per acabar aquesta entrevista?
-Miri, anxoves de l’Escala, escopinyes del Cantàbric, calamarsets amb ceba, sèpia amb all i julivert, seitons que encara es belluguen, les bombetes tan típiques de la Barceloneta, amb una salsa especial que fa la meva dona, boníssima escolti i, evidentment, el plat estrella de la casa: vermut nostre, blanc i gambetes a la planxa! Són d’Arenys de Mar. Per llepar-se’n els dits, li dic jo!
-I per quant em sortiria una de gambes i un vermut blanc?
-Vostè vingui, demani i ja ho trobarem.
Comentaris
-
Quotidianitat[Ofensiu]llpages | 31-12-2019 | Valoració: 10
El que ens passa al dia a dia és sovint tema central en els teus escrits. I ho fas de manera molt encertada, amena i reflectint una realitat sovint punyent. La del relat que ens ocupa, s'escauria prou bé dins del gènere periodístic (és clar que ja els agradaria als periodistes de dominar tan bé la llengua com ho fas tu).
Aprofito l'avinentesa per a desitjar-te un feliç any 2020, ple de salut i ... d'inspiració literària! -
Guingueta!!!![Ofensiu]Atlantis | 17-08-2014
Hola, que tal l'estiu? Mira l'altra dia vaig anar a la platja d'Arenys a posar-me en remull i a menjar unes quantes tapes en un "xiringuitu""...aleshores em vaig recordar del teu escrit i de les guinguetes...així que vaig escriure un wapsap a tots els meus germans per dir-lis que estava tapajant a una guingueta!!!!ha ha ha...És bonica la paraula però "xirinquitu” també m'agradava ves....,
Un escrit estil entrevista que al mateix temps que narra la realitat del moment fa una denúncia i exposa les dificultats que té tothom per tirar endavant. També exposa algunes imposicions de l’Ajuntament que només mira cap el turisme i fa por que aviat ens prenguin la platja, la ciutat, el mar...
Admiro la teva capacitat per escriure sobre qualsevol fet i en qualsevol forma ( conte, relat, poesia, entrevista...) i t’agraeixo que passis sempre pels meus escrits amb una abraçada.
-
Queda food[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 22-07-2014 | Valoració: 10
Tota una passejada pel món del poti-poti. Està clar que qui gasta infla les institucions d'aquí i només faltaria que Wall Street es plantés al port olímpic de Barcelona per unes olimpíades a Madrid. XD! Qui és guiri ens fa pobres i qui és polític també! Sort que l'Aznar sap fer footing! I food tinc el Rajoy! Molt bona empescada, Aleix!
Sergi : ) -
Una espiral per creuar[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 18-07-2014 | Valoració: 10
T'escric aquí el comentari a la paret blanca. De fet és un repte d'autosuperació que vaig escriure fa anys, sense l'explicació, que és més recent. Sabem que en aquest món hi ha barreres infranquejables. M'agrada molt el to místic o espiritual o el que sigui, que si l'èter, això, o allò. De fet admiro les teves paraules doncs l'oblit i el record es mesclen en una positivitat enorme, universal, transcendental i fins i tot un sentiment de protesta que crec que compartim.
Una abraçada, Aleix! Quan pugui et comento!
Sergi: ) -
Cada cop...[Ofensiu]AVERROIS | 15-07-2014 | Valoració: 10
...que et llegeixo tinc una sorpresa. Els teus relats són lleugers, fàcils de comprendre, crítics i amb un humor suau i fi. Una passada com sempre.
Una abraçada. -
Un relat magnífic[Ofensiu]Rafaelmolero | 14-07-2014 | Valoració: 10
i amb una naturalitat extraordinària... m' he quedat bocabadat. És així el món del comerç, cada vegada el nivell del que paga es fa más car... portes raó, Aleix. M' agradat. I merci per comentar mi poesia... saluts i que Déu et beneisca... Rafael Molero Cruz
-
Imposicions,[Ofensiu]Nonna_Carme | 05-07-2014
imposicions i més imposicions...
Això de que els imposin els proveidors , és cert? Ja seria el "colmo"!
Lo de la música penso que haurien de suprimir-la, sobretot de nit.
Un relat escrit amb la teva mestria de sempre.
Una abraçada, amic Aleix. -
Guingueta= Xiringuito !![Ofensiu]Annalls | 03-07-2014
Mercès una nova paraula. Escolta això que dius és del tot cert, o hi has afeguit alguna coseta de collita propia? Espero, perquè me quedat bocabadada davant les imposicions del ajuntament... I mira que els volen tancar segons deien l'any passat, per favor No, son part essencial de les platges, fins i tot a les més verges hi estan bé, tot i que cada vegada ens portem més coses de casa, en un moment donat et fan un bon favor.
Això si la majoria son cares, no sé si és pel que dius...
Salutacions i a reveure Aleix-
Anna -
Si us plau, una de gambes i un altre de calamars amb una copa de cava![Ofensiu]Olga Cervantes | 25-06-2014 | Valoració: 10
M'agrada aquest estil periodístic tan proper i entenedor. sense sensacionalisme però posant en evidència importants aspectes de la realitat.
En Calamar i en Gambeta formen el duo perfecta que, en la meva opinió, hauria de haver entre esdeveniment i periodisme.
Un pató
Pinya de rosa -
tantes normes...[Ofensiu]joandemataro | 24-06-2014 | Valoració: 10
i tantes condicions, sembla que han anat treient bona part de l'essència i de la gràcia de les antigues guinguetes oi Aleix ?
una abraçada Aleix ! ;-)
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Aleix de Ferrater Foto de perfil de Aleix de Ferrater](/imatges_autors/969772.jpg?rnd=1781691746)
139 Relats
2668 Comentaris
196329 Lectures
Valoració de l'autor: 9.97
Biografia:
Nascut a Barcelona el 1959, sóc periodista, encara que actualment no l'exerceixo. Resideixo actualment a Ribes de Freser (Ripollès), caminant, llegint, escrivint, vivint.Literàriament, he guanyat el Premi Sant Joan 1995, organitzat per l'ONCE de Catalunya, el Jo Escric 2007, el Roc Boronat 2007 i el Guillem Colom i Ferrà, Vall de Sóller 2015.
He publicat els llibres "Escoltant la sal" (Fundació Cabana, Jo Escric 2007), "Arrels d'escuma" (Editorial Omicron 2008), "Flaix que enlluerna" (Editorial Omicron 2010), "Absolutament d'ànim" (Documenta Balear, 2016), "L'excés" (Ediciones Oblicuas, 2019) i "L'edat blava" (Associació de Relataires en Català, 2023). .
Aiximateix, tinc relats i poemes en llibres editats conjuntament amb diversos autors i editats per l'Associació de Relataires en Català, com "Tensant el vers" (2011), "Temps era temps" (2012), "Llibertat" (2012), "Traços de desig" (2014), "Somnis tricentenaris" (2014), "Mitjans de transport" (2017) i "Virtuts" (2018).