Cercador
Seré els teus ulls
Un relat de: copernicHi ha històries que demanen ésser escrites amb celeritat, amb urgència fisiològica. D'altra manera es perdrien en les remotes regions de la memòria, enterrades sota la pols cendrosa de l'anècdota. Hi ha moments que ens deixen una empremta especial, que ens proporcionen un instant de lucidesa, una espurna de claredat que ens empeny a la reflexió i ens aporta un glop de saviesa.
L'altre dia vaig anar al supermercat. Després d'haver pagat i descarregada la compra en el cotxe vaig tornar el carret. Podria haver-lo deixat a fora, en l'aparcament, però en aquell moment veig un gos a dins esperant al seu amo. Era un magnífic exemplar de Labrador Retriever, amb un pelatge curt i brillant i l'arnés posat. Entro el carret fins a la cua i recupero la moneda de mig euro. M'acosto al gos i li poso la mà davant la boca, una simple mesura de precaució quan vols acaronar-lo, ja que, sense conèixer la història del ca, és imprevisible la seva reacció en apropar-li la mà al cap. Acostà el morro, olorant-me i, en aquell moment, vaig sentir darrere meu unes paraules: "No et veu. És cec" En girar-me veig una noia entre trenta i quaranta anys. En adonar-se de la meva cara d'estranyesa m'explica la història. "Era un gos pigall, propietat d'una persona invident, però va agafar una malaltia a la retina i quedà cec. Em va fer llàstima i el vaig adoptar". Després d'un intercanvi de frases de cortesia l'amanyago en el cap. Ell es deixa fer. La noia, somrient, diu el nom del gos i li ordena que em doni la pota que, dòcilment, col·loca sobre el meu braç.
Hi ha una relació especial entre els gossos i els humans, una història de convivència que ve de molt lluny. Sempre he admirat aquesta contínua, permanent demostració d'afecte gairebé gratuïta, aquesta fidelitat intemporal i incondicional, aquesta generositat del que està disposat a donar-ho tot i que es conforma, a canvi, amb molt poca cosa. Els vaig veure sortir del supermercat . Ella a davant, decidida, ell al darrere, amb el pas lleugerament vacil·lant. Em vaig quedar una estona allà, palplantat, mirant-los, trasbalsat per aquella petita, gran, història d'amor.
Comentaris
-
Una història de la vida[Ofensiu]nuriagau | 03-07-2011
Sovint els escriptors cerquem a la nostra fantasia relats per explicar a RC quan a la realitat que ens envolta hi ha moltes històries dignes de ser relatades i compartides en aquest espai. Aquest és el cas d’aquest relat.
Potser algun dia, aquesta noia del supermercat passarà per aquesta pàgina i trobarà aquest relat. I també, potser, no considerarà que aquest fet sigui mereixedor de ser narrat. És precisament aquest l’encant de la història: ens expliques una actitud molt lloable d’una persona que no deu considerar que adoptar un gos cec sigui quelcom extraordinari.
Ens seguim llegint,
Núria
-
...[Ofensiu]montserrat tafalla rigol | 16-06-2010
La noia que l'ha adoptat té doble mèrit, doncs hi ha coses que donen satisfacció i no les podrà realitzar amb aquest gos. Jugar amb ell empaitant pilotes, véure'l venir corrent cap a tu a rébre't tot content, caminar davant teu i aturar-se per esperar la mestressa i activitats físiques en que poden participar amo i gos.
L'actitud d'ella amb el gos sembla la més adequada doncs no és de sentimentalisme. Aixó ho demostra el fet de que el tregui a l'aire lliure i no el plany. Això és bó pel gos i per ella.
Sí que m'ha agradat, com m'has dit.
-
felicitats, guapo![Ofensiu]Xantalam | 11-01-2009
FELIÇ 5è ANIVERSARI d'RC,
relataire!!!
Si avui és diumenge 11 del 2009, avui és el cinquè aniversari d'RC. Passa pel fòrum i descobreix com pots "enganxar" en un dia com aquest Recorda: NOMÉS AVUI! T'ho perdràs?
-
Has explicat amb tendresa[Ofensiu]brins | 14-12-2008 | Valoració: 10
un moment que t´ha commogut, i ens has fet emocionar, també als lectors.Molt bé.
Per cert, jo tinc un gos d´aquesta raça i és fantàstic.
Una salutació ben cordial -
Mirada endins[Ofensiu]Unaquimera | 09-12-2008
Crec sincerament que, en el cas present, has transcendit l'anècdota sense menystenir-la:
Entendreixes la sensibilitat de la persona que et llegeix al temps que esborrones l'admiració de qui també intenta escriure, descriure, transmetre, ... i provoques la reflexió a partir d'un plantejament nítid però profund que suposa una mirada interior.
Desitjant que tingui continuació, t'envio una altra abraçada per celebrar la retrobada,
Unaquimera
-
Normalment,[Ofensiu]Nonna_Carme | 06-12-2008 | Valoració: 10
són els gossos que guien la gent invident. En aquest cas és al inrevés i has tornat a aconsseguir un relat deliciós i entranyable.
Una abraçada, copernic. -
Tocat i enfonsat en un sol intent[Ofensiu]angie | 04-12-2008
Un relat que et deixa KO, com a escriptor amateur. És el que m'agrada dels bons escriptors, un instant convertit en un relat. Felicitats per encabir-hi sensibilitat, descripció, reflexió i tancar-ho amb un títol de novel.la galardonada.
Imparable, astrònom!
angie -
m'has llegit els pensaments/sentiments[Ofensiu]ambelma | 03-12-2008
El que has explicat des del primer mot fins el darrer, estava al meu cervell, donant voltes, però es quedava acumulat amb altres pensaments.
Tinc un gos que no es ceg però és depenent com tots, les persones i els animals de companyia. De fet les persones també som animals de companyia! no? -
És una bona...[Ofensiu]AVERROIS | 03-12-2008 | Valoració: 10
...reflexió de que hi han animals molt més humans que les mateixes persones que a vegades ens envolten. Molts es pensen que el gos és un animal de companyia, però crec que és alguna cosa més. Cada amo amb el seu gos té un lligam, qui tria a qui, l'amo al gos o és que el gos tria al amo? Ja que sinò esta be amb ell ho farà saber ben aviat.
Un bon relat.
Una abraçada. -
ara m'has fotut ;-)[Ofensiu]pereneri | 03-12-2008 | Valoració: 10
perquè tenia mig embastat un relat sobre aquest mateix tema i l'hauré de canviar o meditar molt més... perquè el teu li dóna mil voltes: sintètic i precís, tendre sense embafar i alhora real com la vida mateixa. De fet, suposo que és un fet realment viscut, mentre que el meu relat era inventat: no hem tingut mai animals a casa tot i que jo sempre m'he delit per tenir-ne.
Els animals com a companys lleials d'infortuni o simplement de vida, quin gran tema per reflexionar. -
T'ha quedat molt bé[Ofensiu]Aprenent. | 03-12-2008
La introducció, l'anècdota, el final, molt bon ritme, molt clar i senzill.
Jo, però, encara li segueixo donant voltes al tema dels temps verbals. M'agradaria trobar unes normes d'estil que em guiessin a l'hora d'utilitzar-los. Ara, seran unes autonormes , no les normes d'estil que m'imposi una "autoritat" estilísitca.
He creat un alter ego a RC i els textos de reflexió narrativa que faci els penjaré amb el seu nom. De moment penso: pretèrit, perifràstic, pretèrit simple, present històric, girs no verbals....
Repeteixo les felicitacions pel relat. No et puntuo perquè vaig decidir no puntuar mai...penso que no sóc ningú per puntuar la feina d'altri (sobretot perquè sé com és de difícil escriure9
Salutacions
Lluís -
Tens raó...[Ofensiu]Maria Sanz Llaudet | 03-12-2008 | Valoració: 10
hi ha un vincle profund que imagino ve de molt lluny i ens uneix de forma molt particular, sobre tot amb els gossos. A casa sempre n'hem tingut i, malgrat amb els anys he tingut d'acomiadar-me d'uns quans, guardo el record viu de les vivències que vam compartir. Amb el teu relat van vingut a la memòria moments en els que, com bé dius, he sentit que les seves actituds m'aportaven un glopet de saviesa.
M'ha agradat molt, de veritat.
Una abraçada
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=498193471)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie