Cercador
L'escarabat
Un relat de: Nonna_CarmeEstem a la dècada dels cinquanta, anys en els quals els capellans encara vesteixen una indumentària llarga fins els peus amb un nombre incomptable de petis botons i que, normalment és de color ala de mosca perquè ja ha perdut el negre,original. Per a en Robert és una peça poc pràctica però,a més a més dels vots de castedat i pobresa ha fet el d'obediència i ho accepta amb resignació Avui, baixant per Via Laietana ,va pensant que, tal vegada serà la darrera que podrà abraçar al seu amic LLuis , el seu company d'aventures ,jocs i trapelleries de infantesa, Malgrat la disparitat de llurs vides, han romàs units, sempre, per una amistat ferma que no ha perdut mai intensitat. D'uns mesos ençà, un carcinoma broncogènic ( en aquests anys és sentència de mort) ha fet estralls. en el seu cos, que ha esdevingut ombra patètica d'aquell atleta guanyador de infinites curses i competicions. Els ulls d'en Robert parpellegen per a allunyar un tel inoportú nascut de molt endins.
De moment, no s' adona que un individu camina a frec d'esquena , però quan percep un alè directe al seu clatell, ja no dubta.
. Para atenció i, efectivament , un xicot, setze o disset anys ,li murmura molt a prop: Cucaracha, cucaracha! (Recordeu que estem a l'època franquista i està prohibit parlar català pel carrer i tan sols,,a la intimitat de la llar, hom pot expressar-se en la llengua de Mossén Cinto Verdaguer.) En Robert s'atura davant els aparadors de Can Vilardell i el seu seguidor fa el mateix, continuant amb la seva cantilena Cucaracha! Cucaracha!. Després de diversos intents d'escapolir-se i, quan ja n' estava fins els nassos del Cucaracha , en Robert es tomba i esclata : Aquest humil escarabat té l'honor de cagar-se en la mare que et va parir
.Hi ha qui diu que, el xicot, sorprès amb la insòlita resposta, encara corra.
Comentaris
-
Pim, pam, pum![Ofensiu]Aleix de Ferrater | 17-07-2013 | Valoració: 10
Ostres, quin capellà més contundent! Pim, pam, pum! Fantàstic! L'emprenyament era als anys cinquanta semblant als anys d'ara, però més franquista, un pèl massa. Un retrat d'un moment i un somriure que fa posar vermell. Jo també et felicito, amb un dia de retard, perdona, però ahir vaig pensar en tu diverses vegades, compartint poesia amb el grup Reversos, recitant la magnífica Joanna Raspall. Nona, moltes i moltes gràcies per la teva visita i el teu comentari. Tu sí que estàs flamenca! I el teu marit, també. Molts records per a tots dos, escriu si us plau, que passis un molt bon estiu i una fortíssima abraçada, amiga Carme. Un petonàs!
Aleix
-
Pobre mossèn![Ofensiu]nuriagau | 16-05-2011 | Valoració: 10
Gràcies per compartir amb nosaltres aquesta anècdota. Amb la teva prosa planera i simpàtica has immortalitzat la reacció d’un capellà que, segurament, quedaria sosprès de veure que tanta gent n’estem al corrent.
Ens seguirem llegint,
Núria
PS: Hi ha un altre relat amb el mateix títol tot i que no té res a veure amb aquest: L’escarbat -
còmic i dramàtic alhora...[Ofensiu]teresa serramia | 14-04-2011
M'ha agradat molt...Nonna...Fas una gran descripció de "pàgines viscudes". la resposta del capellà...no sé si es gaire "caritativa"...però efectiva, sí que ho és.
Gràcies per la paciència en comentar-me!
D'àvia a àvia et diré, que la teva presència em conhorta...Tinc un fill en procés de divorci involuntari que ho està passant força malament...Amb una nena d'onze anys que s'allunya d'ell i causa un gran dolor..
En fi!, que em fas companyia..de la bona. Gràcies! -
LA CUCARACHA![Ofensiu]Eva Fabrés | 01-08-2010 | Valoració: 10
Jo si em trobo pel carrer un escarbat que es caga en la mare que em va parir més que córrer, li faria un vídeo i la penjaria al youtube llavors clar! em faria d'or.
Molts petons!
_-Eva-_ -
Encara que les coses sembla que no canviïn massa.[Ofensiu]panxample | 02-07-2010 | Valoració: 10
Gracies per aquest relat, cal tenir present d'on venim per saber on volem anar.
Mossèn Robert, va saber resoldre la situació amb gran destressa.
Goso oferir-te l'últim barber
avant pit i amunt -
suggestiu...[Ofensiu]joandemataro | 24-05-2010 | Valoració: 10
relat que dóna per pensar sobre moltes coses, repressions, tabús inventats i imposats, i un gran final... sobre tot sabent que és un fet real i en una època molt determinada...
et felicito i et torno a donar les gràcies pels teus comentaris als meus poemes
ens anem llegint doncs Nonna
una abraçadeta ben encaixada
fins aviat
joan -
...[Ofensiu]montserrat tafalla rigol | 19-04-2010
ja ja ja ...
mira, acavo de llegir una notícia trista i m'ha fet bé llegir aquest relat. No és pas que faci riure, la meva risa ha estat una explosió d'energia continguda, ho necessitava. Molt bo. -
Hi ha moments...[Ofensiu]Joan Gausachs i Marí | 05-04-2010 | Valoració: 10
Hi ha moments en que les circumstàncies ens obliguen, o ens fan, actuar de manera impensada. És més que probable que mossèn Robert, en un altre estat d'ànim hauria encaixat de distinta manera les impertinències del brètol de torn. De totes maneres... ho va fer de forma encertada.
-Joan-
-
Retalls [Ofensiu]copernic | 26-03-2010
Ens has ofert un retall de vida, una anècdota aparentment oblidada entre els plecs de la memòria. La precissió de les descripcions ens posa en l'escena del relat amb gran celeritat i aconsegueixes que el lector visqui l'època, la situació, la relació entre els dos amics a través del temps. Amb un llenguatge planer i senzill (no cal res més per escriure) ens apropes a les emocions del protagonista i pintes un quadre precís i ric de color, amb una gran destresa en la pinzellada.
Molt bon relat, Nonna i un plaer haver-te conegut. Ets d'aquelles persones que estimen i es fan estimar. Encisadora. Una forta abraçada! -
Esclatar amb uns mots de dignitat[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 28-01-2010 | Valoració: 10
Com tu dius en Robert accepta la seva condició amb resignació. Crec que això vol dir que és humil. Sabem que hi ha sacerdots que s'aprofiten del seu status, abans i ara, i d'altres que creuen el que diuen i ajuden a la gent que segueix la doctrina i també a d'altres que no. El relat em fa pensar que en Robert és dels segons. I l'altra condició, la d'ésser humà, li dóna tot el dret a escopir aquestes paraules al noi que es mofa de la seva humiltat. De fet, és una gran idea que respongui d'aquesta manera i faci que el noi s'escapoleixi per la seva manca de comprensió.
Sergi -
Incissiu![Ofensiu]Cendra de flor | 11-01-2010 | Valoració: 10
Malgrat que m'agraden molt més els teus poemes, aquest relat m'ha agradat força.Però tinc un dubte, tot i què he llegit vàries vegades el relat no se si qui és el que té la malatia, en Robert o el seu amic.
Felicitats
Cendra de flor -
Edemes d'una excel·lent poetessa, [Ofensiu]J.Lluís Cusidó i Ciuraneta | 19-12-2009 | Valoració: 10
ens vas demostrant que també ets un crac de la prosa.
Un relat dels que no em costa imaginar ja que sembla que fos ahir quan pel carrer es veien diferents religiosos: frares, monges i capellans entaforats dins dels seus hàbits, i en el cas dels capellans, protagonista del teu relat, enfundat en les mal olent i destenyida sotana negra botonada per davant amb una corrua de trenta-tres petits botons.
Sí, gràcies per aquesta agradable lectura que m'ha reeixit el record d'altres temps.
Veig que tinc pendent de comentar-te els dos darrers relats, ho faré, mentre rep una abraçada
Lluís
-
Edemes d'una excel·lent poetessa, [Ofensiu]J.Lluís Cusidó i Ciuraneta | 19-12-2009 | Valoració: 10
ens vas demostrant que també ets un crac de la prosa.
Un relat dels que no em costa imaginar ja que sembla que fos ahir quan pel carrer es veien diferents religiosos: frares, monges i capellans entaforats dins dels seus hàbits, i en el cas dels capellans, protagonista del teu relat, enfundat en les mal olent i destenyida sotana negra botonada per davant amb una corrua de trenta-tres petits botons.
Sí, gràcies per aquesta agradable lectura que m'ha reeixit el record d'altres temps.
Veig que tinc pendent de comentar-te els dos darrers relats, ho faré, mentre rep una abraçada
Lluís
-
Gràcies[Ofensiu]Nonna_Carme | 10-12-2009
pel teu comentari, canigó.
Sóc conscient de les meves errades i com que el que vull és aprendre, per aixó tinc la gosadia de penjar els meus relats en aquest espai.
No saps com em cohibeix estar entre els més valorats quan sé que hi ha gent molt més capacitada que jo.
Gràcies. -
...[Ofensiu]gypsy | 20-11-2009
Vinc a tu després de compartir la teva veu, d'escoltar-te Carme. M'agrada tant com ets i el que desprens.
I no t'atrevies amb la prosa deies, m'ha fet somriure aquest final tan demolidor, aquesta resposta contundent. I m'has fet recordar que la democràcia és molt jove encara!
Un petonàs, un plaer llegir-te, ja ho saps!
gyps -
Una anècdota...[Ofensiu]Maria Sanz Llaudet | 19-11-2009 | Valoració: 10
entranyable, i un record fugaç d'aquells homes de l'esglèsia que, com dius, vestien sotanes negres amb botons d'adalt baix. És bo deixar-se anar de tant en tant i dir el que es pensa, sobre tot quan t'estàn posant el dit a l'ull. Segur que el mossen debia riure més d'un dia, recordant aquells moments.
Una abraçada -
En aquells temps...[Ofensiu]Mercè Bellfort | 08-11-2009
no és gens d'estranyar que es donés una resposta visceral i sentida com la del desenllaç d'aquest relat real. El que sobta més, potser, és que vingui d'un capellà i aquí rau la gràcia del teu relat.
Un microrelat que aconsegueix impactar amb pocs mots sobre una època nefasta, on el respecte per la nostra llengua era nul. Et felicito, Nonna_Carme pel teu escrit/denúncia.
T'envio una abraçada ben càlida i amorosa.
Mercè -
Quin atreviment ![Ofensiu]Núria Niubó | 02-11-2009
Caram aquest final no l'esperava, aquest era una mossèn contestatari, per el que dius en la introducció sembla que és una anècdota real, està clar que tothom té un límit.
Molt bo el relat, engrescador, m'ha portat records i connotacions d'aquella època en que quan veiem un capellà (llavors ho dèiem així) sentíem un cert temor i corríem a besar-li la mà- es veu que els virus llavors no existien- sort que la ment apaivaga els records més durs.
M'ha agradat molt llegir-lo de tant en tant és bo mirar endarrera per valorar el que ara tenim.
Una càlida abraçada de tardor,
Núria
Valoració mitja: 9.73
l´Autor
70 Relats
1566 Comentaris
160010 Lectures
Valoració de l'autor: 9.94
Biografia:
El meu nom : Carme Olivé. Nonna m'ho diuen els meus 5 fills, 9 nets i dues besnétes. Visc a Sant Boi del Llobregat d'ençà que em vaig casar només fa 52 anys. Com podeu veure en tinc molts però, no us enganyeu, no soc vella i mentre m'agradi tant aprendre coses noves, penso que no me'n sentiré. De fet , estic superant dos reptes: escriure en català i entendre'm amb l'ordinador. M'agrada plasmar en un paper, els meus sentiments i les meves vivències. Aficions? Llegir , la música moderna o clàssica, depèn del moment. Una de les meves cançons preferides és Imagine, de Jhon Lennon , tal vegada perquè parla de pau (soc pacifista al 100%). He fet teatre molts anys com afeccionada i doblatge.M'afegeixo a la llista de relataires que demanen no ser valorats però rebré, encantada ,els vostres comentaris i les vostres correccions. Gràcies per tot el que estic aprenent de vosaltres.