Cercador
La família Ulisses. [temps real de lectura: 2 minuts]
Un relat de: Joan ColomVeure el pantà de La Baells a mitja fondària d'aigua embassada ja ha estat un mal presagi. Efectivament, abans d'arribar al poble han hagut de deixar el cotxe al voral de la carretera d'accés, darrere dels precedents. No lluny d'aquest punt arrenca el camí de baixada a les Fonts del Llobregat, però han decidit deixar-ho per a una altra ocasió, vista l'afluència de gent. Abans que res cal reservar taula per dinar, però els restaurants del poble ho tenen tot emparaulat, en primer i segon torn. Així que tots a prendre posicions per veure el concurs, confiant en dinar al primer lloc que trobin a peu de carretera, després, de tornada a casa.
Llavors se n'adonen que hi ha un tancat que delimita generosament l'espai de maniobra i que la multitud, que ja ha copat les millors zones, s'ho ha de mirar a una distància en què les ovelles són puntets blancs... tret que duguis prismàtics. Es miren, esmaperduts, i no s'ho pensen més: cap al cotxe i directes a Barcelona!
Pels pèls, han tingut la sort de trobar oberta aquella botiga del barri, de menjars preparats. Se'ls havien acabat els canelons però s'han endut quatre racions de coliflor amb beixamel, més socarrimada que gratinada, i dos pollastres a l'ast. Ja a casa, encara han tingut temps de parar taula, menjar-s'ho i pair aquest dinar improvisat veient per la tele, en diferit, el concurs que no havien pogut fruir en directe: imatges clares, alternant plans generals i mitjans de ramats, gossos i pastors, il·lustrades amb els comentaris de dos experts.
Aquest relat ha estat presentat al RepteClàssic DCCLXIV (tema: PASTORS) i consta de 400 paraules —entre elles "coliflor" i "fondària"— segons el comptador de Microsoft Word.
Comentaris
-
Molt divertit[Ofensiu]Ginebreda | 19-12-2023
Jo esperava sempre els diumenges amb candeletes perquè el pare em comprava el tebeo. L'última història que llegia era la de la família Ulises, que estava a la contraportada i, a més per fer durar més el plaer de l'espera, que és el que més m'agrada. En realitat, aquesta família ha passat a la història. A casa, que som tan pocs a dia d'avui, per no dir que només som un, quan en una reunió passem de tres, ja recordem a aquesta família.. Ben cert que ho veuran millor a la tele.
Gràcies, Joan, per fer-me passar tan bona estona llegint i per compartir sempre. -
Guió.[Ofensiu]SrGarcia | 03-12-2023
"La família Ulisses", m'ha fet il·lusió veure aquest títol, suposo que tret d'uns dibuixos que tan bones estones ens van fer passar, junt amb el professor Franz de Copenhage, Carpanta, 13 rue del percebe i tants d'altres que són inoblidables.
La situació que descrius podria ser típica d'aquesta família dibuixada, sempre els passaven desgràcies semblants, no seria mal guió per al dibuix.
La història és molt realista, aquestes coses solen passar, avui en dia hi ha gent pertot arreu i el millor lloc per a veure les coses sol ser la tele. -
Cert![Ofensiu]llpages | 03-12-2023
L'afluència massiva a alguns esdeveniments públics fa que aquests es tornin quasi inaccessibles. El Concurs de Gossos d'Atura de Castellar de N'Hug n'és un exemple, en dono testimoni. Mentre llegia el relat ja m'olorava que la cosa no acabaria bé... o sí, que des de casa segur que han vist més detalls del concurs que no pas presencialment. Un text amè, que distreu. Enhorabona!
l´Autor
Últims relats de l'autor
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS.
- Compte amb el sol!
- El pinyó maleït.
- Vampirs.
- Història apòcrifa.
- Amèrica i els americans.
- L'horitzó de la perfecció.
- Vint nanoacudits sobre ELS BORBONS O BORBÓ.
- Vint nanoocurrències sobre TREURE LA LLENGUA.
- Entre poc i massa.
- Retrobar-se.
- Vint nanoocurrències sobre UN,DOS,TRES,PICAPEDRER. [temps real de lectura: 3 minuts]
- "El més enllà" (Masaki Kobayashi, 1964).
- Què no és, l'arquitectura.
- Diàleg fictici amb Versaleta.