Cercador
El capità Brut
Un relat de: Joan Gausachs i Marí*
Estava sol. Sol en la immensitat del mar. La seva tripulació s'havia amotinat i, encara va estar de sort que no el passessin per la taula i el llancessin per la borda.
El van deixar a la seva sort... en una petita barca, amb un sol rem, i amb menjar... per a dos o tres dies a tot estirar.
Com podia ser que aquella colla de desagraïts li fessin això a ell, el capità Brut? A ell, el pirata més sanguinari de tots, que els va donar feina quan ningú no els volia... A ell, que era el que més vaixells enfonsava...
El capità Brut remava amb totes les seves forces, però això de tenir un sol rem li dificultava, i molt, el seguir una línia recta.
-Hauré de descansar una mica. Descansar i menjar. Poc, no puc quedar-me sense res, només en un parell d'àpats. He de guardar forces per a quan atrapi aquesta patuleia que m'ha abandonat -Es digué a ell mateix, cansat de no tenir a ningú amb qui poder conversar.
-És que no saps, per què t'han abandonat? -Li preguntà, a tall de contesta, una cara enriolada, amb una gran barba blanca, un trident i una corona al cap, tot emergent al seu davant.
-Òndia, tu! Qui ets?
-Sóc un que t'està molt agraït i...
-Doncs si m'estàs molt agraït, apartat't del meu camí i deixa'm seguir endavant.
-No saps amb qui estàs parlant?
-Com que has sortit del mig del mar... suposo que seràs un sireno'.
-Ha, ha, ha!
-I ara de què rius?
-No m'has reconegut? Mira'm bé... porto barba blanca, un trident i una corona.
-Pels set galàpets enfurismats. No estic d'humor per a endevinalles.
-Sóc... Neptú!
-Set llamps l'un darrere l'altre. No t'havia vist mai!
-Em deixo veure poc. Ho vols saber o no, per què t'ha abandonat la teva trepa?
-M'estàs fent perdre molt de temps... majestat marina... però suposo que com més aviat m'ho diguis, abans podré marxar.
-Els teus homes, estan cansats d'abordatges. Estan cansats d'enfonsar vaixells. Estan cansats que tu t'emportis... quan hi ha oportunitat, la part del lleó...
-Només faltaria, per això he fet la carrera de pirata, amb les notes més baixes i deshonroses del curs!
-Evident que els teus mestres estaven molt contents del teu mal comportament i dels teus grans coneixements de la teòrica, que dominaves com ningú.
-És veritat. A cada curs treia matrícula ignominiosa. Quins temps!
-Però, a la pràctica ja no resultes, almenys per a la teva patuleia, tan avantatjós.
-Per què, si enfonsaven els vaixells amb una facilitat espatarrant?
-Per això mateix. Fèieu una feina tan eficaç... que de material de guerra ja en gastàveu ja, però no teníeu temps de fer la recaptació. Els vaixells s'esfondraven amb els seus tresors.
-Ja, ja ho vaig entenent... però i tu, abans m'has dit que m'estaves agraït.
-Tu diràs! Tots els vaixells que tu t'has carregat han enriquit les meves arques.
-Per set tortugues de carreres! Ja em podries donar una part... del que has aconseguit a les meves espatlles.
-D'acord! N'estudiaré un percentatge...
-Ja en parlarem del percentatge. Ara et voldria demanar un favor.
-Digues. T'escolto.
-Ajuda'm a trobar...
-El teu vaixell amb els amotinats?
-Sí!
-Au, va, que t'espitjo.
-Anirem al 50%
-Jo et volia proposar el 0,10% per a tu.
-El 49?
-El 0,20?
-El 48?
-El 0,30?
-...
-...
Comentaris
-
Gràcies...[Ofensiu]free sound | 11-03-2012 | Valoració: 10
...per les teves paraules,
Avui felicitats! I que puguis explicar contes per molts anys!
De pirates, de poetes, de sirenes, i d’infinites cosetes...
Sempre amb molta màgia i imaginació. Una abraçada
-
Divertit[Ofensiu]Maria Sanz Llaudet | 20-06-2010 | Valoració: 10
Allò que et dic sempre dels diàlegs, que ens transporten directament a les imatges. Ben buscats, encertats i provocant somriures. La majoria dels teus contes sembla que vulguin ser innocents, desenfadats, però en tots hi trobo un trasfons de realitat, de veracitat que en moltes ocasions be podrien ser subtils crítiques socials.
Una abraçada ben gran, Joan -
La imaginació al poder[Ofensiu]copernic | 11-03-2010
per bastir un relat divertidíssim a on els pirates es vanten dels seus orígens i fan negocis (faltaria més) fins i tot amb els déus. Un text irònic i sorneguer a on els dobles sentits provoquen un somriure maliciós. M'has fet pensar en alguns empresaris, hehe!
Salutacions, Joan i fins la calçotrobada! -
Quina imaginació que tens, Joan![Ofensiu]brins | 03-03-2010 | Valoració: 10
Un pirata negociant i mesquí que ha tret matrícules ignominioses, una majestat marina... Quina delícia de personatges que ens transporten a la infantesa i ens emplenen de blaus de mar... Moltes felicitats!
Pilar -
OOOOOOOHHHHH![Ofensiu]Nonna_Carme | 02-03-2010 | Valoració: 10
Ja s'ha acabat? Aixó és el que he dit quan m'he adonat que ja s'havia acabat. M'he divertit d'allò més . Gràcies, Joan!
Nonna -
Brutal![Ofensiu]Mercè Bellfort | 02-03-2010 | Valoració: 10
O sigui que fent negocis enmig del mar, eh? Qui dels dos personatges és més llarg? M'ha resultat molt divertida aquesta història d'aventures per a tots els públics/lectors. Dels pirates te n'esperes de tots colors però d'en Neptú... no sé, sempre me l'he imaginat com el rei blanc.
Gràcies per aquesta estona de bona lectura. Gràcies per l'agilitat i destresa del teus diàlegs marítims, en aquest cas. M'hi jugo una calçotada que tindràs més de 10 comentaris, haha!
Una abraçada, Joan.
Mercè
Valoració mitja: 10
l´Autor
124 Relats
1298 Comentaris
185399 Lectures
Valoració de l'autor: 9.95
Biografia:
Joan Gausachs i Marí (Horta, 15/01/1942) sóc com es pot veure, un autor jove.En el meus inicis vaig treballar les redaccions escolars que ens feien fer en els col·legis "San Joaquín", d'Horta, i "Condal", aquell que està al costat del Palau de la Música de Barcelona.
Més endavant, vaig col·laborar en revistes particulars que no estaven a la venda, motiu pel qual les meves magnífiques creacions han passat desapercebudes.
De totes maneres voldria [voldria, en condicional] donar grans —més aviat seran petites— obres a la posteritat, sempre que a aquesta no li molesti.
Vaig arribar a Relats en Català per mitjà d'en PEP HOMAR I GIOL, del qual sóc un fidel seguidor. Després casualment, un dia, en obrir la pàgina, vaig veure, en l'apartat "Relats a l'atzar", un que em va cridar l'atenció: La Lola de Can Gasparó. Lola i Can Gasparó són dos noms molt vinculats a la meva família. De Loles, n'hi ha moltes, però que, a més a més, siguin de Can Gasparó!... Hi vaig ficar el nas. Efectivament, es tractava de la meva tia-padrina Lola Gausachs i Torelló, i la narració era feta per una néta seva: EULÀLIA MOLINS I ARAGALL, filla d'una cosina-germana, meva, de tota la vida.
Aquestes dues circumstàncies m'han animat a penjar alguna coseta. Ho sento, ho sento!
Ara bé: no vull pas que, si els meus relats no agraden, en Pep i l'Eulàlia en paguin les conseqüències.
Últims relats de l'autor
- Diuen que hi ha un país...
- La veu de la història: Cristòfol Colom
- En Jordi, la princesa, el drac i el cavall
- Passejar en el temps...
- Ella, ell, l’altre i l’armari
- Qüestió de subsistència
- Somni daurat
- Cinema terrorífic
- Un país de fantasia
- Aniversari [7] Els testos s’assemblen a les olles
- Aniversari [6] Duet per a una sarsuela
- Aniversari [5] Ja n’hi ha prou d’aquests colors!
- Aniversari [4] Alguna cosa hem de fer
- Aniversari [3] Una actuació estel·lar
- Aniversari [2] La fe veritablement és una virtut?