Cercador
Una visita inesperada
Un relat de: Prou bé– Renoi! Qui deu ser ara, a aquestes hores?
(És clar que “aquestes hores” només ho són per a mi, que em retiro aviat.Vaig a mirar qui és.Caram!, si és la neta gran! Quina sorpresa!)
– Ara t’obro, Daniela. Puja!
(Entra la Daniela i s’abracen)
– Hola! Iaia! Et veig molt bé.
– Vols dir?
– Sí, i tant!. No sé encara ben bé què és… però… sí fas molt bona cara!
– Ah! Potser sí…Passa, passa que et preparo un cafè i menjaràs un tros del pastís que vaig fer ahir.
(L’àvia i la neta van passadís avall. La neta al darrere).
– Quina alegria que m’has donat! Ja saps que mai en tinc prou!
– Prou? De què?
– Doncs, de veure’t. Carat! És que cal dir-ho tot?
– Ai! Iaia! A mi també m’agrada estar amb tu, però…
– Sí, sí, ja ho sé que estàs molt ocupada. El cau, els estudis, les feines que vas fent, els amics el… nòvio…
– Vinc sempre que puc…
– Ja m’ho crec, ja… Au tasta el pastís, a veure com el trobes.
– Ummm!, boníssim.
(L'àvia i la neta es posen a xerrar. La Daniela té molt per explicar i l’àvia molt per escoltar fins que…)
– Ah! I així, què és el que em trobes diferent?
– Ummm!... ja ho sé! Camines molt lleugera!
– Vols dir?
– I tant! Si és que ranquejaves molt. Mal als genolls, em deies.
(L’àvia es mira la neta i li fa un gran somriure)
– Mira com ets! Només tu ho has captat! Com aquell cop que només tu vas veure que el brou de l’escudella era daurat. Te’n recordes?
– No. Iaia, no sé què vols dir…
– Mira!, tu fixar-te en tot sí que ho fas. Deu ser per aquests estudis de la universitat que ja s’ho porten. Ara recordar, el que és recordar, mai de res…
(L’àvia i la neta riuen a cor que vols)
– Així iaia, explica’m, què has fet?
– Mira! Ja no em fan gens de mal els genolls! Com un miracle!
– I això? Un metge nou?
– No. No. Cosa de les xarxes! Ho vaig descobrir per internet. Un remei natural. Ep! No et pensis.
– Ah!, què dius, però si acostumen a ser enganyifes!
– Doncs mira! En aquest cas, oli en un llum!
– I, quin és aquest remei miraculós?
– Acosta’t que te’l diré a l’orella. No sigui que algú em senti i faci córrer la brama.
(I la Daniela escolta el secret de l’àvia i fa un ohhhhh! amb els ulls ben esbatanats)
– I ja veus els resultats, estimada!
Comentaris
-
misteris[Ofensiu]ales de foc | 26-08-2024 | Valoració: 10
has obert la porta per un segon relat!!!
vull més, com continuarà la visita?
una abraçada -
Complicitat[Ofensiu]Rosa Gubau | 25-08-2024
La relació de la iaia i la neta no té desaprofitament, oli en un llum. Tot i que la neta és molt observadora, encara que no recordi el brou daurat de l'escudella. (Jo sí que el recordo).
És cert que internet de vegades no és de fiar, però el final del relat acaba tant en suspens, que estaria molt bé, una segona part. Continuarà?
Una abraçada Prou bé.
Rosa. -
Un remei natural. [Ofensiu]PERLA DE VELLUT | 25-08-2024 | Valoració: 10
Bon resultat amb l'oli en un llum! Tot es pot solucionar en la vida per "internet"! Això està clar!
Un relat amb un humor ple de sorpresa!
M'ha fet molta gràcia la situació entre la nena i l'àvia.
Que passes un bon diumenge.
Una abraçada.
Cordialment.
-
DE BAT A BAT[Ofensiu]Ravegal | 25-08-2024
Si un relat és amb final obert, és aquest, però obert de bat a bat!
l´Autor
![Foto de perfil de Prou bé Foto de perfil de Prou bé](/imatges_autors/1042159.jpg?rnd=1811394641)
149 Relats
1416 Comentaris
60421 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
![Bilder hochladen](https://www.imgbox.de/users/public/thumbnails/cKgN7dnRBa_t.gif)
Vaig néixer fa un munt d'anys al cap i casal del meu país, al qual m'estimo. Molta sort. Vaig créixer en una família fantàstica. Molta sort. Vaig col·laborar a crear-ne una, fa un munt d'anys, que s'ha enriquit amb fills i néts. Molta sort. Vaig treballar, un munt d'anys, sempre en allò que m'agradava: la meva professió. Molta sort. I ara, a la recta final que espero sigui molt llarga, crec que segueixo tenint molta sort.
Email proube43@gmail.com