Cercador
Somnis de llibertat
Un relat de: copernicSona el despertador. Intenta apagar-lo a les palpentes però com que no ho aconsegueix encén el llum mentre un so insistent i desagradable omple l'habitació. Quan finalment prem el botó se n'adona del bategar accelerat del seu cor. Poc a poc es tranquil·litza i l'atordiment es va esvaint. Fa un moment estava tan lluny d'aquelles quatre parets, conduït pel seu inconscient cap al fons dels seus desitjos! Lliure, se sentia lliure i el seu somni era la via d'escapament d'una situació que el manté lligat i presoner.
S'aixeca. Badalla contraient tots els músculs de la cara. Desenes d'arrugues es dibuixen en el seu rostre. Amb caminar pesant i resignat es dirigeix a la cambra de bany. Un cafè amb llet ràpid i cap a la feina. Agafa el metro. Corbes, accelerades i frenades el mouen a l'atzar. Subjecta amb força la barra. Se n'adona de que així és la seva vida: una permanent recerca de l'equilibri que forces externes intenten trencar. Es veu com una titella desconeixedora dels fils que el manegen.
I així un dia i un altre. Setmanes, mesos, anys. Sempre amb aquest sentiment de repetició que produeix la rutina: despertador, cap amunt, esmorzar, feina, casa. I aquest sense sentit que l'empetiteix, que l'acovardeix, que el replega en si mateix. Sense il·lusió, sense esperança, només la llum d'una petita escletxa que el pas del temps engrandeix.
Aixeca el cap i veu que ha arribat al seu destí. Baixa del metro i puja les escales. Després de caminar una mica arriba al seu lloc de treball. S'identifica i entra. Es posa la granota i comença la jornada. Cada dia el mateix, la mateixa feina, els mateixos companys, uns minuts per esmorzar i torna a la roda. Les hores passen amb lentitud exasperant fins que arriba (perquè tot té un final) l'hora de plegar.
Es canvia ràpid i avança pel passadís. Li obre la porta el de seguretat. Surt de la presó alleujat però pensant en els cinc anys que li queden encara de règim obert.
Comentaris
-
Aquest relat...[Ofensiu]Joan Gausachs i Marí | 09-03-2012
Aquest relat fa poc més d’un mes que el vas penjar. L’havia llegit i, tot i així, m’ha tornat a sorprendre el gir final, sabia que hi seria, ja hi contava i il·lús de mi, no el recordava... millor així ha estat una lectura nova del tot.
—Joan—
-
Una vida[Ofensiu]Galzeran (homefosc) | 24-02-2012
aquest cinc anys seran tota una vida, i ens ho expliques amb tan bon ritme que ens queda ben clar que el teu relat no té cap altre sortida possible, molt ben resolt i molt ben conduït, com ja ens tens acostumats. La rutina és avorrida, però si la rutina és tan obligatòria com aquesta que no et dóna altres opcions... l'avorriment pot ser terrible i això és el que en veig jo.
El títol està molt ben triat.
Moltes felicitats!
Ferran -
Relat de mestre[Ofensiu]Frèdia | 19-02-2012
Boníssim. Amb un paràgraf final espectacular. Un relat que no et dona cap treva, que tot et porta a pensar en el tedi més esgarrifós, de tal manera que t’arribes a preguntar a què treu cap el títol, fins que de sobte ho resols tot. I sí són cinc anys encara el que li queden al protagonista per sotmetre’s a la rutina, però el somni de la llibertat li atorga el poder de la resistència. I és que sense esperança estem ben perduts. Ja ho diuen per aquí sota que es treuen el barret. I és que penso de totes totes que aquest és el relat d’algú que ja té molt d’ofici, tot un relat de mestre. La meva admiració, astrònom!
-
Relat de mestre[Ofensiu]Frèdia | 19-02-2012
Boníssim. Amb un paràgraf final espectacular. Un relat que no et dona cap treva, que tot et porta a pensar en el tedi més esgarrifós, de tal manera que t’arribes a preguntar a què treu cap el títol, fins que de sobte ho resols tot. I sí són cinc anys encara el que li queden al protagonista per sotmetre’s a la rutina, però el somni de la llibertat li atorga el poder de la resistència. I és que sense esperança estem ben perduts. Ja ho diuen per aquí sota que es treuen el barret. I és que penso de totes totes que aquest és el relat d’algú que ja té molt d’ofici, tot un relat de mestre. La meva admiració, astrònom!
-
...[Ofensiu]gypsy | 07-02-2012
Un tema dur escrit amb un mestratge irrefutable. Fas que el lector s'endinsi en el relat, i se'l faci seu.
La rutina, en el fons és una de les presons que els humans s'han autoimposat. Per què fem coses rutinàries fins a la fi dels nostres dies? Aquesta pregunta resta en l'atmosfera del teu text. I el que més aclapara és no tenir-hi resposta.
Sempre és un plaer llegir-te, ets com marca de qualitat, ja saps, com els vins. :-)
PD: gràcies pel teu comentari. Em fa especial il·lusió rebre'l d'una persona que fa temps que és a RC i a la qual admiro profundament. -
Lleialtat fins al final[Ofensiu]Unaquimera | 04-02-2012
I, malgrat el títol li guarda una absoluta lleialtat al relat des del mateix començament, no rebel•la la seva autèntica fidelitat i extensió fins al mateix final, que és la guinda al que seria, per se, un bon relat de la quotidianitat de tants i tants personatges,
Molt i molt bé, astrònom!
Ja ho he dit altres vegades : tu si que saps!
T’envio una abraçada actualitzada, com l’Any que hem encetat, que desitjo que et sigui bo de veritat i que ens permeti continuar en contacte, sense avorrir-nos gens ni mica,
Unaquimera
-
Bon relat[Ofensiu]free sound | 04-02-2012 | Valoració: 10
i bonic títol.
Cal buscar els somnis
i viure'ls.
Lluita entre la realitat i els somnis.
Enhorabona pel relat. -
Uau![Ofensiu]allan lee | 04-02-2012
Què puc dir!
Pensava, igual que jo, igual que tants...i, hop!!! fas una tombarella cap a un cantó que no havíem vist...i es transforma el quadre, com aquells dibuixos de Escher que van amunt i avall, i davant i darrere alhora, que ens enganyen- però que ens fan adonar, a la fí, que els que ens enganyen realment són els nostres ulls propis...genial. Em trec la boina i el barret de palla i randes.
a -
Sorpresa![Ofensiu]Aleix de Ferrater | 02-02-2012 | Valoració: 10
M'has enganyat com un tòtil! No m'esperava aquest final i m'ha encantat. Fa pensar, fa plorar. Fa que, malgrat tot, apreciis realment què és la llibertat i que escriguis amb el gris més rotund què és l'avorriment. La vida, sense llibertat és realment avorrida. Una abraçada.
Aleix
-
original i sorprenent final...[Ofensiu]joandemataro | 02-02-2012 | Valoració: 10
per inesperat i que alhora dóna per a la reflexió, doncs aquesta sensació la percep molta més gent sense haver d'anar a presó...
salutacions
joan
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=561919627)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie