Cercador
eclipsi
Un relat de: neretDeien que quan el sol s'amagués darrera la lluna, segons havia pronosticat un monjo barbut feia molts anys, arribaria la fi del món. Llavors els de sempre, místics lisèrgics, filòsofs de rebaixa, i endevins vocacionals s'havien apressat a trobar amenaces tangibles que traduïssin els obscurs designis del profeta. Però el dia passà mandrós, com tots els dies de la primera quinzena d'agost, sense que cap cometa caigués sobre la terra ni cap dels terratrèmols que van sovintejar aquell estiu fes acte de presència. Quan el sol tornà a sortir de darrera la Lluna, la Terra continuà girant, deixant enrera un munt de pàgines de diari plenes de fotos de badocs i d'espavilats estafadors.
Bé, potser si que el món continuà girant i que l'apocalipsis hagué d'esperar, però el meu món, la meva història, s'acabà aquell matí d'agost. I és que a ella, a l'Anna sempre li havien agradat les escenes melodramàtiques, i no va poder desaprofitar aquella avinentesa còsmica per a emmarcar-hi el seu adéu.
No et diré que no m'ho esperava, que no feia temps que es cobava, perquè m'estaria enganyant a mi mateix. Però sempre em nego a creure que s'hagi perdut tota esperança, i fins aquell moment continuava construint castells de sorra que creia que arribarien al cel.
Estàvem al Turó de la Serra, potser l'únic lloc de tota la comarca, més alt que un campanar i que estigués lliure de desvagats. Nosaltres apuràvem els darrers dies de vacances, que s'havien escolat lentament i pesada, com tots els somnis que tenia per aquell estiu. Ella estava més maca que mai com acostuma a passar en aquests casos. Duia les arracades que li havia regalat, i la camiseta que més m'agradava. S'havia recollit els cabells, negres com un eclipsis total, en una cua de cavall que sabia que em feia somriure. S'havia posat maca per a sortir a la foto.
Va ser dur acceptar-ho, i durant molt de temps vaig intentar convèncer-me de que potser no s'havia acabat, al mateix temps que m'obligava a pensar que era el millor que ens podia passar. No sabia si era millor recordar els bons moments, que no volia que morissin amb l'eclipsi, o intentar amuntegar suficient rancúnia per a justifica el final de tot allò. El problema era que en tenia suficient de les dues coses i que les unes no tenien sentit sense les altres.
Després de l'eclipsi, doncs, el món continuà girant, i la meva vida continuà arrossegant-se. Les vacances es van acabar puntualment per la mare de déu d'agost. Els darrers dies vaig veure'ls passar poc a poc, horriblement a poc a poc. No tenia ganes de fer res, els llibres m'avorrien, em feia mandra qualsevol esport i no tenia ganes de quedar-me a casa. Així que vaig fer el que se sol fer en aquests casos, sortir amb els amics, d'esma i sense ganes, intentant trobar en les converses insubstancials i les rialles de complicitat una sortida a la meva apatia. No tots tingueren el detall d'interessar-se pels meus problemes, per bé que alguns tingueren la delicadesa de no atabalar-me massa i intentar distreure'm. No sabia si agrair més que fessin veure que no passava res per fer-me creure que tot era normal, o si preferia que em dediquessin frases tòpiques i previsibles però que eren exactament el que volia sentir en aquells moments. De fet no sabia si preferia estar amb ells, en aquells moments, donant voltes a la deriva per bars i festes majors, o si preferia que tot allò s'acabés i pogués tornar per fi a la Universitat, a cercar, entre tots aquells llibres que no m'interessaven, prous coneixements inútils per aprendre a oblidar.
Només sabia que aquell estiu s'havia acabat el dia que el sol es va amagar darrera la lluna.
Comentaris
-
benvolgut, apreciat i etcetc neret,[Ofensiu]Tiamat | 06-01-2006
he decidit venir-li a comentar el seu primer relat, perquè em feia gràcia, i no recordo si ja l'havia llegit. Volia fer-li una crítica d'aquelles que serveixen per alguna cosa.... però és que m'ha agradat.
A vegades, quan llegeixo relats en aquesta web, ho faig amb la intenció de comentar-los, i els hi busco cosetes, metàfores estranyes, coses que volen ser i que no són, etcetc,
però a vegades, em distrec llegint (et submergeixes, vaja) i m'oblido de mirar-hi les petites cosetes que fallen.
Estic segura que en aquest teu relat hi són, d'això només els genis deuen salvar-se'n, però noi, la teva manera d'escriure, tan tranquil·la i segura, que flueix amb aquest ritme tant ... normal (normal com a sinònim de natural), no les deixa veure.
Vas llegint i, encara que penso que la d'aquest relat no és una gran història -com el de samarkanda sí que em va agradar molt i penso que hi havia moltes idees-, doncs es fa agradable. Potser no has explicat res de nou, però et quedes a gust un cop llegit.
bé, tu.... ja em tornaràs després el peloteo :P no no, que tot això t'ho he dit perquè ho penso, ja ho saps...
feliços reixos :)
Tiamat -
***[Ofensiu]Llibre | 13-10-2005
Un bon joc de situacions: l'eclipsi solar, i l'eclipsi sentimental.
Una situació plantejada al llarg del primer paràgraf, que fa un canvi substancial en el segon. Punt en el qual ens adonarem que aquell altre eclipsi, l'eclipsi de l'amor, és la part important del relat.
La resta, embolcall per parlar d'una situació de desesper i d'impotència, de l'allunyament d'una persona estimada i el dolor que comporta aquest buit.
M'ha agradat. Crec que està ben portat i que manté l'interès de lectura.
Fins la propera,
LLIBRE
PS.- És que ara he recordat que potser la setmana vinent la tinc una mica complicada i no et puc comentar. Per si de cas: feina feta. -
En efecte, un petit sisme... [Ofensiu]Jofre | 29-08-2005 | Valoració: 9
Rhododendron ferrugineum,
Bona conjunció! Ai! "Les Annes"...
Celebro que diguis que ...sempre em nego a creure que s'hagi perdut tota esperança jo personalment, miraria endavant i recordaria els bons moments, amb elegància.
I, per cert, malgrat tot (les coses tampoc són senzilles, cert) però, és evident que tens bons amics al teu voltant i valores l'amistat.
Tant se val si ...no tots tingueren el detall d'interessar-se pels teus problemes, per bé que ALGUNS tingueren la delicadesa de no atabalar-te massa i intentar distreure't..., fantàstic.
Hi haurà més eclipsis i més noies de cabells foscos.
Endavant! Segueix escrivint!
Enhorabona.
-
Jugues amb l'"eclipsi" maravellosament bé.[Ofensiu]jacobè | 30-07-2005 | Valoració: 9
Crec que de moment és el millor relat que t'he llegit. No tinc paraules. Admiro la teva capacitat d'utilitzar metàfores tan boniques sobre un tema que en aquell moment no debia ser gaire agradable. Descrius a la noia amb molta estimació malgrat la crisi del moment. No acostumo a posar nota. Però aquest relat s'ho mereix. De nou, felicitats Neret!
-
Eclipsi de sol.... o d'amor?[Ofensiu]brideshead | 14-06-2005
Noi, un relat sobri, exquisidament ben escrit, amb un mots que enamoren, de ben posats, i unes expressions dignes del millor elogi:
"els seus cabells negres com un eclipsi total.... continuar construint castells de sorra que creia que arribarien al cel....(bons moments).... o intentar amuntegar suficient rancúnia per a justificar el final de tot allò....
"...Després de l'eclipsi, doncs, el món continuà girant, i la meva vida continuà arrossegant-se..."
I el final: "... tornar per fi a la Universitat, a cercar, entre tots aquells llibres que no m'interessaven, prous coneixements inútils per aprendre a oblidar".......
Un molt bon relat, neret. Em sap molt de greu no haver-lo llegit abans, t'ho dic de tot cor. I sobretot, no haver estat capaç de llegir-te ni un relat durant la teva setmana del Coment. Ara mateix li deia a una bona companya relataire, que em sento molt culpable d'haver complert el meu compromís del COMMENT en comptadíssimes ocasions. Dec moltíssim comentaris a moltes companyes i companys relataires. Faig el que puc, i sempre és poquíssim. I tens molta raó, és fantàstic obrir el correu i veure que t'han comentat relats, i per tant, en justa correspondència, hauríem de fer l'esforç tots el qui ens hi hem implicat voluntàriament. Et demano disculpes. Després de llegir el teu lament/queixa tan ple de raó, he vingut a llegir-te aquest "Eclipsi" i t'agraeixo que hagis escrit el comentari al fòrum. Potser sense ell, no l'hauria descobert mai.
Quan va ser la meva setmana, em vaig sentir immensament elogiada de l'acollida rebuda, i tu també em vas comentar. També t'haig de dir que molts dels relataires compromesos en el Coment "van passar" i amb algun d'ells mantinc la balança prou desequilibrada, encara a hores d'ara, però no em sap gens de greu correspondre amb més comentaris. Agraeixo de tot cor, amb tota la meva il·lusió, tothom qui em comenta i qui no ho fa, doncs penso que els meus relats (poemes en el meu cas) no li han agradat prou. I mira, això també em produeix una certa satisfacció, perquè vol dir que hi ha sinceritat, la qual jo valoro moltíssim a Relats.
Potser perquè em sento tan bé en aquest web, no he pogut deixar passar per alt el teu comentari al fòrum, i m'he dit: "mans a l'obra". En Neret tampoc no s'ho mereix, i per algú havia de començar a "deslliurar-me" d'aquesta mena de "llosa" que porto a sobre.
Ara no voldria pas que pensessis que t'he comentat per quedar bé. Hauria pogut quedar-me en silenci, suposo que ho veus. I no m'ha vingut gens de gust fer-ho.
Un petó, neret, seguiré comentant, és una promesa! -
"L'últim eclipsi / L'última Lluna: Ella"[Ofensiu]kispar fidu | 07-06-2005
Bones! Un eclipsi que posa fi al període de les vacances, de l'estiu, on podem gaudir d'un temps que ens pertoca "totalment", on tenim el nostre espai... Un adèu a l'estiu sota un eclipsi. Una despedida trista a aquella a qui estimes sota aquest mateix eclipsi. Qui sap si la tronaràs a veure? Qui sap si és una adèu per sempre?
[bufff, avui no tinc el dia de comentar... ]
jejeje
Ciao!
Gemm@ -
Mirada retrospectiva[Ofensiu]El_Critic | 23-01-2005 | Valoració: 9
Hola neret
El primer relat que he llegit, "Xocolata desfeta" és un barbuix de noms que m'ha mantingut desconcertat però totalment concentrat fins acabar-lo. Després, gràcies al teu humor subtil, deixat anar com qui res de tant en tant, he seguit per ordre cronològic i la repetició dels personatges en els relats biogràfics que tens m'ha resultat simpàtica i engrescadora. D'aquí, he descobert un estil narratiu a cops impecable, a cops massa entortolligat amb frases interminables plenes de comes, i amb personatges que tu coneixes però nosaltres no i ens caldria una descripció més acurada, o un punt i a part. Malgrat aquest factor, com t'he dit, l'estil és força depurat i el sarcasme, brillant a "Una ampolla de Cacique", fa que els personatges i els relats acabin essent entranyables. A més, si un llegeix "Eclipsi", molt més depurat que els demés (que ja és dir), amb adjectius posats com per art de màgia formant unes metàfores i un doble sentit preciós, s'adona que és davant un autor per descobrir del tot i, aleshores, si acaba amb la "Trilogia de Nova York" (la teva, no la del Paul Auster), espera anhelant el teu pròxim relat.
La meva valoració global a la teva relatografia és d'un 9, ja que no hi ha decimals i en nombres rodons és el que toca. -
Sense títol[Ofensiu]Far de Cavalleria | 28-11-2004
Quan he vist que ell la mirava i la veia tan maca, he sentit tristor.
-
M'agrada com escrius...[Ofensiu]moher | 22-08-2004 | Valoració: 9
trobo que tens un estil molt original...i aconsegueixes crear històries quotidianes i properes però a la vegada úniques.
Felicitats neret! Espero llegir més coses teves!
Una abraçada!
moher
Valoració mitja: 9
l´Autor
![Foto de perfil de neret Foto de perfil de neret](/imatges_autors/4789.jpg?rnd=1347298476)
41 Relats
309 Comentaris
87317 Lectures
Valoració de l'autor: 9.22
Biografia:
3 anys i 50 relats. És molt temps i molts més relats dels que creia que arribaria a penjar, però penso que potser ja ha arribat el moment de posar un punt i apart.El 51, de moment haurà d'esperar. Potser no serà un relat, ja es veurà. Per ara en deixo 50 de penyora.
A reveure!
loneret@hotmail.com
Últims relats de l'autor
- Trencadís
- La ciutat dels cinc ponts
- El Cafè dels Desemparats. Les vides del fons de l'armari (Secrets)
- El Cafè dels Desemparats. Naufragi (Bogeria)
- El Cafè dels Desemparats. El ball infinit (Equívocs)
- El Cafè dels Desemparats. Entre les flors (Passió)
- El Cafè dels Desemparats. Amb els trumfos a la mà (Poder)
- El Cafè dels Desemparats. La mirada de la dignitat (Gelosia)
- El Cafè dels Desemparats. Un got de ratafia (Venjança)
- El Cafè dels Desemparats. El lloc que ens pertoca (Culpa)
- El Cafè dels Desemparats. Matins a la Plaça (Èxit?)
- El Cafè dels Desemparats. Un diumenge assolellat (Infidelitat)
- Una nit va sortir el sol
- de Sants a Paral.lel
- la vella Lola