Cercador
Carta a un càncer
Un relat de: març... Càncer:
Fitxa't que em provoques tal desequilibri que no sé ni com introduir-te. Benvolgut càncer? No, ni pensar-ho! Malvolgut? He consultat el diccionari i la paraula existeix, però no m'acaba de sonar bé. Puto càncer seria l'ideal, però no vull ser maleducada amb algú que conec poc.
Doncs sí, càncer, vam trobar-nos fa prop de tres anys, no sé si tu ho recordes. Et vas instal·lar còmodament al pit de la meva mare el maig del 2002, quan jo feia els últims exàmens de batxillerat, previs a la selectivitat. Tot i que no em vas permetre estar massa centrada, me'n vaig sortir prou bé. Aquí vas fallar, ves; no es pot guanyar en tot. Com deia, ja et vas preocupar d'arrelar-te bé, aconseguint així que, per eliminar-te a tu, haguessis de privar la meva mare d'un dels elements de l'anatomia femenina per excel·lència. Quan veia que cada dia es dutxava a les fosques, vaig començar a odiar-te.
Els mesos anaven passant i l'angoixa es difuminava en creure que, mica en mica, ho superaríem. Però no. Tu no ens has donat treva. Quan vas complir l'any just, vas decidir reaparèixer, com un actor d'aquests que es pren un any sabàtic i torna amb la màxima esplendor. Aquest cop, és clar, vas instal·lar-te a l'altre pit. I au, repetim la història, tornem a començar. L'esforç que vam fer durant un any et vas ser absolutament indiferent, no va servir de res. No vas tenir escrúpols en mostrar-nos, de nou, la teva cara més cruel. I tornem-hi: operació i duríssims tractaments, de nou.
La veritat és que després d'aquesta reaparició estel·lar vaig tranquil·litzar-me. La meva ignorància, que al llarg d'aquesta història vaig anar confirmant, em va fer pensar que si no hi havia pits, no hi havia tumors. Ai...santa innocència! De pit, no, és clar, però a tu ja t'agrada ser nòmada, t'adaptes a l'entorn que sigui, no hi ha problema. Així que vas dur a terme la mudança pertinent, escollint un lloc ben adient, per tu, oi? No pas per ella, egoista. El lloc era estratègic: la cara. Per si ella no en tenia prou de veure's a diari en les situacions íntimes, ara et vas fer més evident, per ella i pels que l'envoltem. Amb el temps et vas anar tornant més exigent: requeries medicaments molt forts i atencions que ni el més "pijo". Ja et val. Estaràs content, maleït (sembla que ara he trobat la paraula per introduir la carta).
Finalment, hem sabut que guanyaràs la partida. A algú se li va escapar el final de la pel·lícula. No sabem, però, si la nostra derrota serà d'aquí dos mesos o d'aquí a cinc anys. Però venceràs. Sí, ho sé. Ho recordo cada dia. Pots estar content.
No em sap gens de greu dir-te que no agrades a la gent, perquè actues sense pietat i, sovint, en silenci. Et manifestes quan et ve de gust o, si ets més juganer, t'amagues a esperar que et trobin. Així t'assegures que com més triguin a trobar-te més assequible serà la teva victòria. Ets un trampós i un mesquí.
A ella li suposes sentència de mort. No tens escrúpols. L'estàs matant sense remordiment, sense aturar-te, avançant lent però segur. Ella sap que no ets bona companyia però per voluntat del meu pare no coneix el pols que esteu jugant tu i ella, un pols que guanyaràs tu, aguanti el que aguanti. Li apagues la vida poc a poc, l'has envellit, li ets una barrera per viure, en el sentit més ampli de la paraula. L'ofegues dia a dia.
En mi? Què has provocat? M'has fet molt més dura, m'has omplert de dubtes i de pors. M'has fet créixer de cop, aprendre a fer coses que no tenia previst d'aprendre fins d'aquí un temps, m'has fet assumir el pes d'una responsabilitat que no em pertoca. M'has apunyalat l'esquena i em fas viure aquest infern que tot just acabo de conèixer. M'has fet sentir molt sola i incompresa, augmentar la meva inseguretat en molts aspectes. El teu millor triomf, però, ha estat destruir encara més una família poc unida de per sí. No et riguis de mi dient que el lògic hauria estat per una pinya i unir-nos, no. Sabies prou bé que a casa meva això no passaria. Sovint miro la meva mare intentant buscar-te, imaginant-te dins el seu cap, els seus pulmons, els seus ossos. Però no et veig, no sóc capaç de veure't a través de la seva pell envellida. A mi m'has canviat, maleït, no sóc la que era. Però saps una cosa? Ara ja no em fas plorar tan sovint. Posa-t'hi fulles! He aconseguit acceptar-ho i aprendre a recolzar-me en allò que la vida m'ofereix, no en allò de què tu em prives: els amics, la música, la paraula, els sentiments. Sé que de mica en mica, els poemes, les cançons i els sentiments més tristos m'aniran deixant respirar, poc a poc, temps al temps. No sé quan passarà això, però recorda una cosa: no et refiïs de com em puguis veure el dia de la teva victòria, perquè a mi no em derrotaràs, no en aquesta batalla. No pateixis, que no m'oblidaré de tu, serà impossible mentre visqui, m'has canviat la vida. No he conegut mai ningú amb tan poc cor, amb tanta malesa dins. No ets fàcil d'oblidar.
Sí...tornem-hi: aquest cop venceràs, ho tinc clar. Però tantes altres vegades has estat i seràs aniquilat. Llavors, maleït càncer, seré jo qui rigui a la teva cara.
Comentaris
-
No he pogut evitar...[Ofensiu]Aina_R | 25-06-2008
...emocionar-me mentre el llegia... aquest relat ja té algun temps i no sé com està la situació actualment, però només dir-te i amb tota la certesa i el convenciment, que quan sembla que tot ja està, que no queden forces, que tot s'acaba, sempre l'amor és aquesta última empenta que no ens deixa caure, que no ens deixa tirar la tovallola, és la força més gran que existirà mai, i estic segura que era l'amor qui t'acompanyava les mans i et resseguia les lletres que escribies, perquè s'hi pot notar el seu traç dolç.
Una abraçada molt i molt forta i molts ànims.
És un text preciós -
.....[Ofensiu]Sonyes | 19-07-2007 | Valoració: 10
Nomès dir-te que molts ànims i endavant!
-
maleït càncer[Ofensiu]Nereida | 25-01-2007 | Valoració: 10
No sé la situació actual en la que estàs però sé pel que estas passant. he hagut de lluitar contra ell, amb unes de les dos persones que més estimo en aquest món: el meu pare i el novio. el maleït càncer ens canvia la vida, però no podem deixar que ens venci a nosaltres també. No deixis de lluitar mai i desde el meu sentit cor et dono totes les forces perque puguis seguir lluitant...
Molts, molts petons. -
uff...[Ofensiu]AnNna | 22-04-2006 | Valoració: 10
quins calfreds per tot el cos... no he pogut estar-me de deixar caure alguna llàgrima...
està super ben escrit...
continuem lluitant contra ell!
annna* -
Aix...[Ofensiu]fada_negra | 23-02-2006
Noia,k maco!!M´agrada molt com li plantes cara,com no deixes de lluitar...Genial!!
Un petó -
...uf![Ofensiu]sinda | 13-02-2006 | Valoració: 10
No és la primera vegada que llegeixo aquest relat, però tot i així no he pogut evitar les llàgrimes
-
març... felicitats![Ofensiu]marc (joan petit) | 31-05-2005
Felicitats!
Pel relat, per la lluita, per la força. és un relat extraordinari. Les paraules justes. Sense excessos, sense recreacions.
Parlar de tu a tu a allò que te la té jugada i que no et deixa viure, potser és una manera de desfogar-se. I ho has sabut fer d'una manera elegant i freda.
Potser massa freda? no ho crec, ja que això no vol dir insensible, oi?
Dius al relat que t'has endurit. No puc creure que aquestes paraules les escrigui algú endurit, en el sentit més pejoratiu de la paraula...
molts ànims!
Marc Freixa (Joan Petit) -
Les paraules justes[Ofensiu]kalahary | 21-02-2005 | Valoració: 10
Descriure alguna cosa que fa mal no és fàcil. I no és fàcil descriure els sentiments quan els estàs sentint a flor de pell, sense el temps de reflexió que et permet racionalitzar i canalitzar els sentiments d'una forma menys visceral i més apagada.
En aquest relat, Marta, dius tot allò que no surt del cap, sinó del cor. Has fet paraules d'una emoció, i gràcies a aquestes paraules has fet despertar en mi una certa incomoditat, una repulsió més intensa cap a aquest drama que sempre colpeja a qui ni deuria.
No hi ha paraules que et pugui dir que no t'hagi dit algú més proper i més conegut que jo, un simple company teu d'aquest llarg i estret camí que és la vida, però tampoc em fa falta. Quan et vegi no ho faré amb compassió, amb la tristor que provoca una mala notícia, sinó que intentaré veure en els teus ulls l'esperança que es desprén de les teves paraules i em deixaré untar per ella, per, d'aquesta manera, pensar que, malgrat els daltabaixos que patim, aquesta vida val la pena. -
Sense comentaris[Ofensiu]Cinta | 03-02-2005
Només enviar-te un petó i una abraçada ben forta.
-
carta a l'esperança[Ofensiu]fill de les ombres | 28-01-2005 | Valoració: 10
eis!
qui més qui menys hem conviscut el càncer prop nostre, en coneguts, en familiars, alguns de molt breus, altres d'eterns, alguns cops hem guanyat, la majoria de vegades hem perdut la batalla.
la teva carta, en el fons de mi no és una carta a la mort sinó a la vida, no pas a la destrucció ni a la desesperació sinó a l'esperança que acabarem guanyant la guerra perquè tu ja has començat per guanyar la teva batalla particular que no ha sigut absent de llàgrimes i de dolor, m'ho puc imaginar... ho puc saber.
segueix composant i escrivint... després del MARÇ l'abril fa caure la pluja (aigües mil) però amb elles la Natura reneix una vegada i una altra amb més força.
ànim! -
El títol, per desgràcia,[Ofensiu]brideshead | 28-01-2005
ens ha atret a molts a llegir aquesta carta perquè, per desgràcia, molts hem rebut la seva visita, de més o menys aprop.
Subscric especialment el comentari de "dunes". El teu relat no és per puntuar, és només per valorar-lo des del cor, i per agrair-te tot el sentiment que li has sabut donar, convertint-lo, a més a més, en un text encoratjador, escrit per una persona que sap que ha hagut de créixer depressa, sense saber-ho, i que, a sobre, ho ha fet meravellosament bé.
Vols una confessió? he plorat molt llegint-lo perquè m'ha portat records de només fa un any. M'hauria agradat llegir-li aquesta carta a la meva mare.
Gràcies per haver-la escrit. Has sabut sintetitzar sentiments i pensaments molt difícils d'expressar en circumstàncies tan especials.
Només puc afegir una cosa: sigues forta i, com bé dius tu mateia, amb tu no podrà, al menys amb el teu cor no, perquè, paradoxalment, el maleït ja s'ha encarregat de fer-te'l prou fort per a no poder destrossar-te'l.
Un petonet, molts ànims i endavant sempre!
I ara una nota de color per eixerir-nos les ànimes: si aquesta és la teva setmana del Coment (vaig una mica estressada)... he complert! i si ho va ser... perdona'm el retard! -
Impactant[Ofensiu]llibertària | 26-01-2005 | Valoració: 9
Descriure un càncer viscut des de dintre casa realment és cert que et deix la pell de gallina, a més està molt bé la manera d’escriure-ho en format carta, molt original i pel que fa a tot el relat, molt real i amb molt de sentiment.
-
no ser que dir-te[Ofensiu]sempre | 26-01-2005 | Valoració: 10
No ser que dir-te...t'ho he dit tot.
I realment m'has deixat impressionada...això és el que realment penses i et felicito per haber-ho tret enfora i més en una pàgina web...
Ploro al veure com l'enemic es menja les bones persones, com invadeix les vides de gent amb bons sentiments i amb moltes coses que aportar a la vida.
Res no servirà per borrar aquest patiment que a tots us priva de ser lliures, no serveixen les paraules en aquests casos, ni els fets per molt que costi d'acceptar per part dels altres. No canvia res que et digui que estic aquí, ni que t'ho demostri dia a dia...però espero que algun dia aquesta gent que et valora pel que ets, pel que sents, pel que penses, pel que dius i pel que fas, sigui un petit motiu per seguir lluitant per tu.
Lluita per tu, i pels que t'estimes.
un peto molt gran -
merci[Ofensiu]març | 26-01-2005
merci a tots, de debò. Dunes: estudio 3r d'Infantil a la UB, ja acabo aquest any. No és la mateixa universitat, però si necessites res, ja ho saps!
Merci pels comentaris. Petons -
Remitent amb mans d'or[Ofensiu]dunes | 26-01-2005
Quina gran descoberta trobar-te entre els relats d'aquesta pàgina web... No et conec, però m'impactes. Potser pel que en certa manera compartim...
Trobo que el format de carta és el millor per deixar lliures les cabòries; sovint intento fer-ho (el meu error és entregar-les). I et felicito per l'empenta d'exterioritzar allò que et dol; és la millor manera d'evitar que et corroeixi per dins. No et valoraré amb cap nota; el que plasmes en aquestes línies són sentiments, i massa personals com per classificar-los fredament; sàpigues, però, que tens mans d'or per escriure.
Em permets fer-te una pregunta? He llegit la teva biografia: on estudies per "dedicar-te als més petits"? És que jo he començat aquest any a Bellaterra. M'ha sobtat la coincidència.
Ànims! Et desitjo el millor, i confio que tindràs coratge per lluitar contra el maleït. Els d'aquí baix, la terra, sóm més forts que ell, no ho dubtis (...i sé que no ho faràs!) -
Maleït és la paraula[Ofensiu]Miquel Bohigas Costabella | 26-01-2005
Març, permet que et doni un consell.
Oblida't del càncer. Ara ja només és cosa dels metges.
Acosta't a la teva mare, tant com puguis. Segur que ja ho fas. Toca-la. Acaricia-la. Digues-li que l'estimes. Estigues molt per ella.
Llegeix-li les teves poesies. Segur que ja ho fas.
M'has fet recordar tantes coses.
Una abraçada.
-
Pell de gallina[Ofensiu]NinniN | 26-01-2005
NO gaire més a dir.
Endavant!
-
SUPERDEUDEDEUS!!!!![Ofensiu]Capdelin | 26-01-2005 | Valoració: 10
m´estimo més no escriure gran cosa... m´has deixat sense paraules... has barrejat els sentiments i la bellesa literària amb un còctel tràgic, has mostrat una força maduríssima que no pots ser vençuda, has après la vida en pocs mesos, has dominat l´ànima trèmula de dolor i has escrit amb sang una defensa de la vida, has donat la cara i ell... no podrà contra tu, aquesta serà la seva derrota!!!
m´has tocat l´ànima, marta... en lloc de fer un escrit tou, enfonsat, derrotista ( que seria lògic) has volat pel damunt d´aquesta dura experiència... la vida t´estarà sempre agraïda... perquè saps una cosa ( ningú més que tu ho sap)... la vida del cos, tard o d´hora perd la batalla, el cos ho sap... però ell, rabia de foc rugent quan no pot dominar l´ànima!
petons i abraçades... ( seguiré parlant amb tu en mail ) -
Ma fet plorar[Ofensiu]red_sh | 26-01-2005 | Valoració: 10
Avui fa 2 anys que va morir el meu pare i no esperaba trobarme un relat com aquest! moltes gracies per escriure aixi!
Valoració mitja: 9.92
l´Autor
42 Relats
282 Comentaris
79777 Lectures
Valoració de l'autor: 9.39