Cercador
Caridade
Un relat de: Concurs ARC de microrelats a la Ràdio—Una caritat, si us plau…
I sempre ho deia amb paraules amables, com demanant permís per irrompre, de sobte, en les consciències dels traseünts. Era l’única frase que repetia, però només quan algú se li acostava, perquè ella no era cap assaltadora de carrers ni tampoc de butxaques. Només demanava la voluntat perquè no era avariciosa i feia anys i panys que no havia tocat cap bitllet. Fins i tot havien canviat de color però, segurament, ella no ho sabia. En el fons, pensava que els diners només eren papers vells o metalls que canviaven de mans, sense cap més valor que el dels números que tenien gravats.
—Una caritat, si us plau…
—I què em donareu a canvi?
La vella portuguesa es va espantar perquè ella era més pobra que les rates, que havien acabat fugint d’aquella ciutat on fins i tot els animals eren rics.
—No tinc res per donar-vos…
—Potser em podríeu cantar un fado de la vostra pàtria.
—D’acord. Us el cantaré igualment però, a canvi, no vull res.
—I això, vella dona?
—No puc posar preu a la nostàlgia. I si tanco els ulls, torno a Lisboa, la capital dels tramvies, on també era pobra.
—Només tinc un bitllet, però m’agradaria sentir-vos.
—Guardeu-vos-el perquè avui no el necessito. La caritat és un acte d’amor.
I amb les mans buides, la vella portuguesa ens va abraçar a tots amb la caritat de vellut d’aquell fado que es va escampar per tots els racons del barri com si fos una heura conquerint la paret.
Pseudònim: Loira Durban
Comentaris
-
Obrigada[Ofensiu]Loira Durban | 23-05-2018
Moltísimes gràcies pels vostres comentaris, Aleix i Ferran! Ja se'ns han acabat els mesos de les virtuts, però de ben segur que ens tornarem a llegir perquè l'univers dels relataires és una galaxia plena d'estrelles.
Una abraçada gegant i fins ben aviat! :)
Marta
-
encertadíssim realisme de la caritat[Ofensiu]Galzeran (homefosc) | 21-05-2018
Molt bon ritme, ben estructurat i una rondalla molt bonica, però bé! pot ser bonica però si no estigués ben explicada, ja podria cantar fados tota la nit que no ens arribaria al cor com ho has fet tu amb el teu relat, el diàleg de la vella i el/la desconegut. (ara no sé si has fet menció de si era home o dona qui demanava el fado... caramba!!!)...
Bon relat Marta!
Ferran -
Saudade[Ofensiu]Aleix de Ferrater | 21-05-2018 | Valoració: 10
He llegit un relat ple d'aquella tendresa tan portuguesa, la morrinya gallega o la saudade, crec, portuguesa. Tots els que hem visitat Lisboa hem quedat atrapats per la bellesa d'aquesta ciutat. "En Lisboa, sobre lo mar, barcas novas mandei facer e deitar, ai mia senhoraa velida, ay mia senhora velida..." Una forta abraçada, Marta i fins aviat!
Aleix
-
La llum del món[Ofensiu]Loira Durban | 21-05-2018
Moltíssimes gràcies, Josep Maria!
La caritat és amor, però també és llum. I com tu dius molt bé en el teu relat, la llum ho omple tot.
Per cert, jo també llegeixo Murakami... I Kafka! :)
Salut i relats!
Marta
-
Sí, preciós[Ofensiu]Josep Maria Basté Framis | 19-05-2018 | Valoració: 10
Et felicito.
Allà on hi ha caritat, hi ha amor, no? -
Pell de Marta[Ofensiu]Loira Durban | 15-05-2018
De Marta a Marta,
Moltíssimes gràcies! A mi també m'has fet venir pell de gallina amb el teu comentari. Si en el meu relat dic que la caritat és un acte d'amor, les paraules també ho són, perquè les regalem sense demanar res a canvi.
Mil gràcies i fins aviat! :)
Marta
-
Pell de gallina[Ofensiu]Marta Palomeras Ferran | 15-05-2018 | Valoració: 10
Simplement, preciós. Gràcies per aquest relat tan delicat i tan ben escrit.
Valoració mitja: 10
l´Autor
Concurs ARC de microrelats a la Ràdio
695 Relats
1206 Comentaris
302525 Lectures
Valoració de l'autor: 9.59
Biografia:
![CARATULA CONCURS](https://2.bp.blogspot.com/-HkhRynIBBUE/UHF9pEeKxwI/AAAAAAAABag/qW-fn9HwG9M/s400/Concurs%2BMicrorelats%2B400.jpg)
Descripció
D’un temps ençà el microrelat (també anomenat, entre d’altres, microconte o microficció) ha guanyat presència en la nostra llengua: són molts i diversos els concursos literaris que hom hi pot trobar. Però hi ha una característica concreta que dota aquesta forma narrativa d’una potència increïble per difondre històries de ficció i noves veus creadores: la seva brevetat.
Basant-se en aquesta particularitat, l’Associació de Relataires en Català fa anys va endegar la campanya “ARC A LA RÀDIO” amb la qual pretén aconseguir, de forma successiva i seqüencial, implantar la lectura de microrelats en els programes de llibres i literatura de diverses emissores de ràdio.
Aquest concurs va néixer de la mà de dues dones amb empenta, allí cap a l'any 2010. Elles són Sílvia Cantos i Silvia Romero, i van proposar la creació del Concurs ARC de microrelats 2010. Secrets. Aquest concurs ha arribat al seu final de la mà de Ferran d'Armengol en els seus cinc últims anys. Tot sense oblidar als anteriors gestors; la Montse Medalla, Sergi G. Oset, Mercè Bagaria i Jordi Masó, tots ells i elles conductors del concurs en totes les seves etapes. Ni cal oblidar el recolzament constant de Toni Arencon, Montse Assens, Vicenç Ambrós, Laura Ropero, Gloria Calafell. Aquests últims anomenats hi són des dels inicis del concurs, i fins al final, i sempre a l'ombra però constant, Ferran Planell, últim president de l'associació.
Malgrat que aquest projecte ha deixat catorze reculls de microrelats i que l'any 2024 va ser l'últim projecte vinculat a l'ARC... No t’ho pensis més i deixa’t endur per la teva capacitat creativa! Escriu microrelats!!!!
Agrupació de Relataires en Català
SOM LLENGUA VIVA!!*!!