Cercador
u
Un relat de: quetzcoatlsang fang o saba
fulles cabells arrels
branques brànquies cames
rizomes cromosomes estels
nits pits cuixes
o cels que pots tocar amb els dits
pell escorça pèl
alè i terra, aire i mel
melics esqueixos ulls
rius troncs espines de peixos
pètals ossos fongs
pedres petxines capgrossos
llum fum aigua
fragància essència ferum
mimetismes mecanismes organismes
hom és un tot:
tot és u.
Comentaris
-
m'encanta...[Ofensiu]Capdelin | 15-09-2006
aquesta poesia moderna que parteix d'un títol original, que enllista una llista de paraules inconexes, seguides, emparentant-les sense tenir la mateixa sang, jugant amb el so semblant dels mots i acabant amb una pinzellada genial: tot és U!!! genial! si poguéssim fer el mateix amb les persones...!
Una abraçada, nina nadiua de la poesia. -
Estimada Q.[Ofensiu]Chen Ruestes | 15-09-2006 | Valoració: 10
Que puc fer, després de tot el que t'han comentat? submergir-me un altre cop en el teu poema. Petons desde l'Empordà.
Chen. -
u...uo! tornem a tenir quetzcoatl per gaudir![Ofensiu]kispar fidu | 02-08-2006
uo! et tornem a tenir per aquí!
(ja m'estava preocupant el pensar que el teu me'n vaig no havia estat provisional! jeje
Un seguit de paraules que dibuixen espais naturals, entorns de bellesa creada amb simplicitat i senzilles formes, olors, sensacions... Formen un espai que es va dibuixant amb rapidesa en la pronunciació de cada mot...
sembla que el kit-kat t'ha anat força bé, oi? jeje, me n'alegro doncs! Crec que ets dóna (o persona, com prefereixis) de tot arreu: que no tens els peus fixos en un mateix punt, que constantment tens les ales esteses a punt per aixecar el vol i guaitar altres indrets des de l'alçada d'uns ulls observadors i encuriosits per noves descobertes!
és genial!
ens retrobem per aquest indret de lletres!
cuida't,
Gemm@ -
Mai no havia estat altre cosa[Ofensiu]blaumar | 23-07-2006
ni mai havien estat en altres llocs..
així que no cal que digui;
benvinguda! -
Quan el que t'envolta fa un tot,[Ofensiu]angie | 30-06-2006
una unitat...
La sonoritat interna de la rima fa créixer el poema fins al final, on queda cada racó ple de l'u, de tot...
"pell escorça pèl
alè i terra, aire i mel"
uns versos que embolcallen i tenen fins i tot gust i fan olor...
M'ha agradat molt i m'ha recordat els poemes que darrerament penja l'amic Bruixot.
Tornes i triomfes!
angie -
perquè sí[Ofensiu]SenyorTu | 20-06-2006 | Valoració: 10
M'és difícil raonar per què aquest poema -o poesia, què sé jo- m'ha agradat tant. Podria ser per la sonoritat, tan rotunda com harmònica. Per com flueixen els mots i els versos, amb facilitat i sense necessitat de connectors. Per el final, rodó i segur. Però crec que m'ha agradat tant perquè sí, que també és una bona raó.
-
uo! tornem a tenir quetzcoatl de nou! ;)[Ofensiu]kispar fidu | 19-06-2006
eis, bones altra vegada! què tal tot? com ha anat aquest "break"?
Segur que de nou amb energies represses, amb un munt d'experiéncies per explicar, un munt de situacions per ser recordades i un somriure enorme entre memòries i un present recent!
Tota una u de coses, de petits detalls que junts fan un Tot...
ens veiem novament per aquí!
que vagi bé,
Gemm@ -
benvinguda de nou...[Ofensiu]ROSASP | 18-06-2006
Em deixo acaronar per les teves paraules; penetren pell endins fins fondre's entre aquell espai que uneix el cos, el cor i la ment...
Més que la unió del tot m'ha semblat una simbiosi amb tot el que ens envolta.
Transcendental i suau alhora, perfumat de vida...
Un ritme estranyament cadencial (com si fossin batecs diferents que sonen miraculosament a l'uníson) ressona entre les imatges dels versos.
He trobat a faltar molt llegir-te i comentar-te!
Petonets i fins ben aviat!
-
ben retornada.[Ofensiu]David Gómez Simó | 18-06-2006
Un poema contudent, amb un concepte d'unita prou clar.
Crec que deixes les idees ben definides i amb molt bon ritme.
Salutacions!!! -
Preciós... tot ell[Ofensiu]Bruixot | 18-06-2006
M'encanta. Com les paraules es van encadenant poc a poc fins arribar al final, contundent.
Hi llegeixo molt en el que dius, i de fet (coincidència?) em fa pensar en una conversa que he tingut avui al matí. D'alguna manera resumeixes una filosofia de vida (la meva, en molt bona part) que cal ser u amb tot, i contemplar el que ens envolta com a celebració de la vida, des de la mel fins a la putrefacció (tinc al cap fer un poema amb aquest títol, un poema bell, com és de bella la putrefacció).
El millor, per mi, els últims versos:
fragància essència ferum
mimetismes mecanismes organismes
Ferum, mimetismes, mima, mima...
Ah, i la repetició de rimes internes, una meravella.
Tornes amb força!
Xavier.
p.s. El Xavier al que li dediques el poema... no crec ser jo... jo no t'he ensenyat res de res... que jo sàpiga! -
mmmm...[Ofensiu]Equinozio | 18-06-2006
... tornes exòtica. Noves formes de parlar, d'expresar-te. Suposo que en aquest poema podriem tornar a la discussio del primer poema que et vaig comentar, li falten les puntuacions? jejeje
Suposo que m'agrada la puntuacio per intentar marcar el ritme que hauria de seguir el lector, i en el teu poema l'he imaginat.
"hom es tot: tot és u."
mmm...
Equinozio
Valoració mitja: 9.25
l´Autor
![Foto de perfil de quetzcoatl Foto de perfil de quetzcoatl](/imatges_autors/78436.jpg?rnd=1790295871)
91 Relats
824 Comentaris
163266 Lectures
Valoració de l'autor: 9.76
Biografia:
Diuen que vaig néixer amb presses... a les escales de ca la llevadora. De la meva infància no recordo gairebé res, però devia ser maca.D'adolescent m'agradava la creació i escrivia molt però "vivia" poc. Després d'uns anys d'efervescència em vaig apagar; vaig passar un parell d'anys una mica perduda, passiva i superficialment.
Finalment vaig fer les maletes i me'n vaig anar un temps a centreamèrica. Allà em vaig despertar del tot i vaig viure tan intensament que si m'hi hagués quedat el cor m'hauria estallat. Vaig tenir temps de sentir-me sola, acompanyada, enamorada, desolada; vaig fer projectes, vaig construir coses, vaig destruir-ne algunes i deixar-ne d'altres; vaig conèixer paratges i persones meravelloses; també em vaig començar a conèixer a mi mateixa; vaig obrir les portes del meu esperit, vaig créixer... A través de relatsencatalà vaig escriure i molt, i de moment ha estat la meva època més prolífica relatairement parlant.
Quan vaig tornar de centreamèrica, vaig estudiar infermeria i em va agradar molt —però no em veig treballant en un hospital o ambulatori. Vaig conèixer el meu home i vam començar a plantar i a ser més autosuficients. Des de llavors la sobirania alimentària i la salut humana i mediambiental són dos temes en els que crec i que em motiven molt.
El 2009 vam tenir una nena. És l'experiència més fascinant que he tingut mai i constantment aprenc i desaprenc coses a través d'ella. També és cert que des de llavors tinc molt menys temps per a mi i en conseqüència per escriure, però espero anar-lo recuperant. De moment intento ser tant bona mare com puc i combinar-ho amb l'hort i el dia a dia.
El temps passa volant però me n'adono que amb una bona actitud davant la vida, no cal esmerar-se en buscar la felicitat que tant vaig idealitzar en l'adolescència, després del primer amor. La felicitat és un camí i una manera de fer i viure. Som els únics responsables de les nostres vides i penso que amb intuïció podem acabar familiaritzant-nos amb l'atzar.
Tanmateix penso que també he de dir que no podem eludir la responsabilitat individual i col·lectiva que tenim envers les grans injustícies i profundes desigualtats que passen cada dia al nostre món.
2024: seguim evolucionant! sempre amb ganes d'escriure però amb falta d'espai i temps. Nostàlgia del temps sense responsabilitats...; i molt agraïda pel que la vida em regala cada dia.
Espero que us agradi algun dels meus relats!
teaspoontrader@gmail.com