Cercador
Solitud.
Un relat de: Joan ColomEls veïns de l’escala van tenir la sort que aquell vellet sordegés i tingués per costum posar la tele ben alta. Altrament, sense tele o amb un volum de so moderat, no haurien notat res d’estrany aquella nit, haurien trigat setmanes a percebre una olor sospitosa i tot plegat hauria estat força més desagradable.
Comentaris
-
bon micro-relat[Ofensiu]Atlantis | 18-09-2021
He llegit el teu escrit de metarelat però et contesto aquí perquè quan el vaig llegir vaig pensar: bon micro-relat!!!, però no ho vaig escriure. I és que no soc ràpida en les respostes i a vegades se m'acumulen diversos relats que vull comentar i no em dona temps.
A mi em va quedar molt clara la solitud d'aquell home vell i sol. I per a mi la gràcia dels relats i/o contes es que no es digui explícitament el què passa, sinó que el lector hagi de deduir-ho. I en el teu està clar.
Et desitjo sort en la teva salut. Cuida't i escriu que t'aniré llegint i segurament comentant.
Cordialment
l´Autor
Últims relats de l'autor
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS.
- Compte amb el sol!
- El pinyó maleït.
- Vampirs.
- Història apòcrifa.
- Amèrica i els americans.
- L'horitzó de la perfecció.
- Vint nanoacudits sobre ELS BORBONS O BORBÓ.
- Vint nanoocurrències sobre TREURE LA LLENGUA.
- Entre poc i massa.
- Retrobar-se.
- Vint nanoocurrències sobre UN,DOS,TRES,PICAPEDRER. [temps real de lectura: 3 minuts]
- "El més enllà" (Masaki Kobayashi, 1964).
- Què no és, l'arquitectura.
- Diàleg fictici amb Versaleta.