Cercador
La cosa més valuosa
Un relat de: copernicTard o d'hora un s'enfronta a la titànica feina de l'endreça i neteja d'objectes i papers. De vegades, l'acumulació sistemàtica amb el pas del temps n'és la responsable. En altres ocasions la tria es fa inevitable després de la comunicació d'un trasllat o la imminència d'un canvi de domicili. Davant d'aquest fet indefugible un posa el cor fort i, decidit a enfrontar-se amb la bèstia, encara la feixuga tasca amb bona disposició d'ànim. Al començament hom elimina tots aquells textos i andròmines que han quedat obsolets, que han perdut qualsevol vigència per l'evolució dels esdeveniments. Tota aquesta paperassa és carn d'escombraries.
Però el procés no és fluid i ininterromput si no que, esporàdicament es veu alentit per la presència incòmoda i insidiosa de diversos objectes o papers que conserven encara, malgrat el pas del temps, una càrrega profunda de sentiments retrobats, un fort poder d'evocació que els converteix en entranyables. De vegades, aquestes cartes, fotografies...són supervivents d'anteriors tries, algunes fins i tot, remotes. Suporten estoicament els naturals desitjos de renovació del seu propietari, els canvis de muda, que, com serps, periòdicament sentim la necessitat d'efectuar. Envernissades de nostàlgia, pintades d'emoció, recobertes de memòria aquestes andròmines incombustibles rebutgen aferrissadament el destí innoble del contenidor de reciclables i aconsegueixen finalment l'indult.
En ocasions, la revisió adquireix un gran dramatisme. Al cap de poc temps de morir el meu pare em va arribar una carta de condol d'un company de feina. Ell estava destinat llavors en una altra sucursal, molt més a prop de casa seva. En la missiva s'excusava per no haver-se posat abans en contacte amb mi ja que últimament anava a Barcelona molt sovint i no havia tingut temps d'escriure'm. El tràngol estava motivat per una causa de pes: la seva única filla, adolescent, patia una leucèmia. Al cap d'uns mesos vaig anar al seu enterrament. La carta la conservo després d'haver superat ja unes quantes tries. No m'atreveixo a tirar-la. Cada cop que la veig recordo que un pare desesperat va trobar uns minuts per donar-me el seu escalf en un moment dur per a mi, però sense cap punt de comparació amb el seu. Com tothom sap (o hauria de recordar de tant en tant) les coses més valuoses són les que no tenen preu.
Comentaris
-
Ara entenc [Ofensiu]RATUIX | 23-06-2010
que el meu relat et digués alguna cosa. El més valuós de la vida són les petites-grans coses que no volem oblidar, que ens diuen qui i com som i ens acompanyen el camí.
-
Un comentari poc valuós però...[Ofensiu]nuriagau | 16-05-2010 | Valoració: 10
Quina enveja, copernic! Ens expliques aquelles sensacions que tothom ha experimentat en més d'una ocasió, però... com ens ho comuniques!
Un relat brillant, amb un títol molt encertat i un darrer paràgraf commovedor.
Enhorabona, copernic!
Núria
PS: Amb aquest relat m'has fet recordar dos dels meus:
Endreçant calaixos i Pells de serp. No pretenc fer-me propaganda, eh?
-
La cosa més insgnificant i que té una gran càrrega emotiva.[Ofensiu]Núria Niubó | 09-05-2010
El destí de vegades juga amb nosaltres, avui precisament he estat fent aquest tipus de neteja que ens descrius i he tornat com sempre a salvar i acaronar aquelles coses, insignificants en quant a lo material i amb tant de pes emocional que no sé si dir que passo una bona o mala estona.
Llegint el relat anava assentin i el darrer paràgraf m'ha arribat tant endins que m'he emocionat.
És molt bonic saber descriure amb tanta tendresa uns sentiments tant íntims.
Gràcies Enric,
Núria -
D'acord amb tu[Ofensiu]Shaudin Melgar-Foraster | 08-05-2010 | Valoració: 10
Les coses més valuoses són les que no tenen preu, com ara la carta d'aquest company de feina.
Un altre relat teu que m'ha agradat.
Una abraçada,
Shaudin
-
Un relat [Ofensiu]Nonna_Carme | 03-05-2010
que palesa els bons sentiments de l'autor.
Quants records , no oblidats però sí somorts, tornen a nosaltres pel sol fet d'endreçar un calaix.
Gràcies per tot el que intento aprendre de tu, amic copernic.
Una abraçada.
Nonna -
Molt bon assaig![Ofensiu]Mercè Bellfort | 30-04-2010
Un dia o altre ens toca fer aquest exercici d'endreça material i sentimental que ens atabala tant. Toques la fibra del lector amb aquest garbuix d'emocions que expliques de forma immillorable: els records que ja han passat a la història, els que són molt teus i et donen la sensació de retrobament i aquells que t'arriben a l'ànima i no te'n desfaràs mai en la vida perquè són records que no tenen preu, com molt bé sentencies. El dolor per la pèrdua d'un/a fill/a es manté clavat com una llança per tota la vida. M'has fet emocionat amb aquest darrer paràgraf tan ben descrit. Em sap molt de greu.
Et felicito per aquest assaig intimista, sincer, trasbalsador. Espero que tot et vagi molt bé en aquests temps de canvis i més a partir d'avui que és el teu aniversari. Per molts anys en compleixis més i ens segueixis regalant els teus escrits.
Una abraçada, copernic.
Mercè
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=678552356)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie