Cercador
Influències
Un relat de: copernicM'aturo després d'una coma i el cursor m'interroga parpellejant, burleta, sobre el motiu de la interrupció. No ha estat un dubte lingüístic, ni un dilema sobre l'adjectiu que li escau millor a un substantiu, no. El que m'ha fet tallar el curs de la narració ha estat l'insòlit de la situació: Porto cinc pàgines i mitja escrivint sense parar, sense cap vacil·lació, estirant ininterrompudament el fil d'un cabdell del qual no en conec la grandària. Els meus textos són habitualment curts: articles, algun relat, algun conte molt de tant en tant. Em paro constantment per ordenar idees, buscar sinònims, recuperar mentalment el curs d'una història, però aquest devessall de frases encadenades, la fluència de la història que estic explicant, el tecleig frenètic al qual m'he lliurat des de fa gairebé una hora m'ha sorprès per inhabitual.
Imprimeixo el text i el començo a llegir. Està ple de faltes ortogràfiques i de picament però per sobre d'aquests petits entrebancs descobreixo una història sòlida, amb un llenguatge directe, planer, no exempt de lirisme en algun passatge. La narració és fluïda, accelerada, viva. La lectura esdevé fàcil, amena, continuada. Les descripcions són acurades, detallistes, sense que aquest fet provoqui una pèrdua de ritme en la narració. El vocabulari és ric, les adjectivacions adequades, les comparacions escaients. La trama és plena d'interrogants, misteris, codis per desxifrar. Tot són insinuacions, referències a llocs o persones que no han aparegut encara en escena. Sobre la història flota un halo d'intriga que provoca en el lector un desig irrefrenable de saber més.
Tinc la idea en el cap i podria estar escrivint hores i hores sense parar, si les circumstàncies m'ho permetessin. Però sento el regust de la sospita i tot d'una em trobo rememorant el dia en el que, amb la meva dona, varem veure aquest àtic. Les golfes eren ideals per a escriure amb tota la tranquil·litat del món, amb la finestra obrint-se a l'extensa panoràmica dels teulats de la ciutat, la devesa, Montjuïc, les cúpules de Sant Feliu i la catedral. I em ve a la memòria aquella trobada casual amb una veïna del meu replà, antiga propietària del solar sobre el que s'aixeca l'edifici, que em va comentar que, en aquell lloc, havia existit la casa d'un famós escriptor gironí, traspassat feia una colla d'anys. Recordo quan varem posar un envà a les golfes per guardar les andròmines i els malendreços a la part més baixa de l'habitació. Al cap de poc, a les nits, mentre escrivia, vaig començar a sentir sorolls provinents d'aquell indret, que vaig atribuir, en aquell moment, a la dilatació de les plaques de fusta del parquet.
Son tres quarts de dotze de la nit. La meva dona dorm a baix amb el televisor encès, esgotada després d'una dura jornada. Tot i que la calefacció està engegada, la pantalla de l'ordinador ha començat a entelar-se, com si la temperatura hagués baixat sobtadament. Un calfred em recorre l'espinada mentre em pregunto si aquest text l'he escrit jo realment. Tinc por de mirar enrere i trobar...la resposta.
Comentaris
-
Jo voldria tenir un fantasma d'aquests[Ofensiu]nuriagau | 16-04-2009 | Valoració: 10
M'afegeixo a les lloances que t'han anat fent els altres relataires. Has aconseguit fer un relat de fantasmes esplèndid sense seguir l'estructura de les clàssiques històries d'aquest gènere.
El desenllaç de la història és magnífic.
Felicitats pel relat!
Núria
PS: T'animaràs a participar a més reptes?
-
Nanuuu![Ofensiu]angie | 15-04-2009
Té allò que s'agraeix d'un relat del gènere : tensió en petites dosis creixents i la possibilitat de viure una experiència com aquesta.
Estil planer i amb una ambientació sense càrregues, però amb els detalls justos per presentar-nos "el fantasma".
La literatura com ésser antropòfag. L'escriptor és o es fa?. Allò que escrivim neix de l'inconscient també?. Uf, quina por!.
Nanit!
angie -
Fantàs(ma)tic![Ofensiu]Dolça Parvati | 07-04-2009
Tinc una debilitat especial pels relats on és present la literatura dins de la literatura, com també aquests escrits autobiogràfics on hom no sap on acaben les referències reals per a començar la ficció. Que allargues el pretext, aquest escrit que no coneixem però del qual tu ens dónes els detalls funcionals o estructurals, ja és un recurs que m'ha seduït del tot. I que sigues tu -o et desdobles en un tu- l'aparent protagonista per a acabar insinuant-nos, finalment, que potser algú podria compartir cartell en el decurs futur dels esdeveniments mitjançant un final obert, ja és reblar el clau com un mestre.
I a més, saps contar contes amb monosíl·labs!
Una abraçada. -
...[Ofensiu]Xantalam | 01-04-2009
Em va agradar molt quan el vaig llegir al repte. Després l'he rellegit al llibre "Contes de Fantasmes" i ara finalment te'l comento.
Et felicito pel ritme del relat i la bona prosa. Ens endinses en la història amb gran habilitat. Dius el que has de dir, amb les paraules justes i descripcions precises.
Un plaer compartir aquest espai amb tu ;-))
Xantalam
-
Molt intel·ligent![Ofensiu]Mercè Bellfort | 20-03-2009 | Valoració: 10
Has mostrat una gran habilitat conduint el teu relat cap a l'objectiu fantasmal. Destaco l'excel·lent introspecció de l'escriptor que permet endinsar-nos en el seu procés de creació literària. Des de la primera línia ja comences a crear un clima inquietant, transmets una forta angoixa en el lector que ja no l'abandona fins aquest final tan obert que et permet seguir pensant en misteris ocults, en fantasmes ambulants. Crec que d'alguna manera ens has posat deures, senyor mestre, he, he...
Buf, magistral, Copèrnic! Et felicito per la sobrietat, per escriure amb tanta correcció, pel que has estat capaç de remoure en l'interior del lector. Per tot, vaja!
T'envio molts petons, company.
Mercè. -
L'estrany cas de l'artista autòmata[Ofensiu]franz appa | 19-03-2009
Un relat admirablement construït, que, agafant-li la paraula al darkman, es posa al servei de l'esgarrifança -joiosa- del lector.
De pas, i com qui no vol la cosa, una suggestiva metàfora de la capacitat vampírica d'alguns escriptors que posseeixen els incauts que aspiren a ser-ho. (una lectura possible, vaja).
Salutacions,
franz -
Una història.....[Ofensiu]Calderer | 19-03-2009
...senzilla narrada amb un ritme molt bo i una prosa planera i exacta. M'ha agradat aquesta barreja de dos temes: primer el de l'escriptura inspirada que a tots ens ha passat alguna vegada i després el gir fantasmal del repte.
Una salutació del coi de Calderer que aspira a seguir emportant-s'ho tot.
Lluís -
una esgarrifança[Ofensiu]Galzeran (homefosc) | 18-03-2009
em recorre l'espinada, sols de pensar els cops que he sentit una sensació semblant, però sense tenir la sort de poseir un escrit tant reixit com el del protagonista de la teva història.
Un relat molt ben narrat, i amb un final sorprenent que no et deixa fred...
Una abraçada
Ferran -
original aquest final...[Ofensiu]Romy Ros | 18-03-2009
M'agrada la teva descripció de l'escriptor obsessiu teclejant frenèticament per desenvolupar una història que no creus que sigui teva...El suspens m'ha portat fins al final que no preveia. Enhorabona!
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=530301012)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie