Cercador
Una lliçó d'història
Un relat de: copernicPeces Barba, més enllà de qualsevol consideració sobre el seu anticatalanisme, va donar tota una lliçó d'història real, d'una història amagada no només durant el franquisme, si no pel que sembla i per la percepció general dels espanyols més joves, també en plena democràcia. Dubto molt doncs de que els escolars que estudien el batxillerat avui a Valladolid, a Àvila o a Segòvia tinguin uns coneixements diferents de la història del seu país de la que s'impartia als anys 60 i principis del 70 i que vaig viure en primera persona. En aquells anys, a part de l'exaltació de les heroïcitats de personatges previs a la unificació, a classe només es parlava de les nombroses gestes i conquestes dels monarques espanyols dels segles XVI i XVII i dels desastrosos regnats dels seus successors que varen perdre una a una totes les colònies de l'imperi.
Que passaria si de sobte es comencés a relatar la història d'Espanya tal com demostra conèixer-la Peces Barba, és a dir, com l'obsessió de Castella per augmentar el seu territori, una expansió aconseguida a base de guerres, tractats i casaments reials fins aconseguir arribar al mar. I des d'aquí, a través de les rutes marítimes l'engrandiment i consolidació d'un imperi del qual s'extreia una riquesa immensa. Catalunya, tractada com una colònia més, va ser exclosa del comerç amb els nous territoris conquerits als aborígens americans. I és sobre tot a l'època en la que Castella-Espanya comença a perdre les possessions ultramarines quan s'intensifica l'espoli de la nostra nació.
Seguint les explicacions del “professor” Peces Barba, és en l'època del declivi de l'imperi espanyol quan Catalunya es comença a rebel·lar i la rauxa passa davant del seny, L'any 1640, la revolta simultània dels segadors i dels portuguesos obliga als castellans a triar i tots sabem a qui li va tocar el rebre. La guerra de successió, acaba el 1714 amb una altra derrota catalana, això sí, llargament celebrada. Després vindria el bombardeig de Barcelona el 1842 pel general Espartero que va pronunciar la famosa frase insinuada pel professor. Ja a principis del segle XX, al 1909, la Setmana Tràgica torna a posar Barcelona i Catalunya en el punt de mira (i mai millor dit). I finalment els avions alemanys i italians compleixen al 1938 la recomanació del general “liberal” . I fins aquí la lliçó magistral sobre la difícil relació Catalunya-Castella ó colònia-metròpoli a càrrec del reconegut historiador revisionista Gregorio Peces Barba.
Comentaris
-
Idees i passions[Ofensiu]franz appa | 12-11-2011
Sincerament, no sé què estudien a Valladoli de la Història espanyola. Potser no està gaire lluny de la que ens ensenyaven als seixanta i primers setanta, o potser sí. però el que sí sé és que, ensenyin el que ensenyin, l'opinió pública de les Espanyes-espanyoles continua pensant, just, el que va dir en Peces Barba: que potser els aniria millor sense nosaltres. Fins i tot domina la idea, contra tot mínim esforç de documentació, que Catalunya està xuclant de l'economia espanyola abusivament i reclamant contínuament el que no li pertoca.
Però, alhora, tots sabem perfectament que aquesta idea es contradiu amb les passions, que deuen tenir una arrel colonial o vés a saber què, perquè de cap manera són prou congruents, els Peces de torn, per permetre que cadascú per la seva banda provem si ens aniria millor caminar sols. -
Molt ben explicat[Ofensiu]iong txon | 12-11-2011 | Valoració: 10
Has fet un assaig sintètic i clarificador, amb un llenguatge molt entenedor, com s'ha de fer. Posa en evidència un fet històric que encara té reminiscències: l'origen hostil de la nostra relació amb l'estat espanyol. I l'actitud frívola de Peces-Barba, Alfonso Guerra (que se n'alegra de poder passar-nos el ribot) o Fraga Iribarne (que també recomanava bombardejar-nos si molt convé) i la de tota aquesta nissaga dels seus avantpassats polítics, indignant.
-
M'ha semblat...[Ofensiu]Mercè Bellfort | 12-11-2011
un article tan rigorós i tan ben explicat que l'he penjat al fòrum perquè penso que pot arribar a més gent, a part dels companys d'RC.
L'enhorabona per la teva alliçonadora lliçó d'història.
Una abraçada, company!
Mercè -
Gràcies copernic![Ofensiu]Núria Niubó | 08-11-2011 | Valoració: 10
Gràcies Enric per la teva lliçó d'història, concisa, clara.
He gaudit llegint-la. En els temps que estem reconforta la teva coherència i també els comentaris d'onofre i allan lee, alliçonadors i emotius.
Una abraçada
Núria
-
Sempre que canto, o sento, [Ofensiu]allan lee | 08-11-2011
el "Bon cop de falç", em ve un trasbals, com un desig protector de la nostra pàtria. Quan veig al senyor aquest, simplement, em ve ràbia. Ma mare sempre s'empipa quan fan documentals o sent a parlar de la guerra civil. Diu que com més gent en parla més versions hi ha. L'historia l'escriuen els vencedors. O els que no hi van ser. O cadascú la va viure d'una manera diferent. M'agrada llegir-te perquè sempre aprenc coses. L'exposició que fas és, diria, neta, ben documentada, sense paraules de més. Irònica com ens tens acostumats. Sí que fa una mica de por pensar què nassos s'estudia en altres pobles i ciutats. Quasi fa tanta por com aquests estats americans que fan estudiar als nanos biologia o el què sigui que fan després d'abolir al sr. Darwin i la evolució. Un plaer, llegir-te,
allan -
història real[Ofensiu]Onofre | 07-11-2011 | Valoració: 10
Una nit de l'any 1989 estava sopant casualment amb dos col·legues, fins aleshores desconeguts, en un menjador de les institucions europees. Un d'ell era portuguès i l'altre castellà. Vam sopar, vam xerrar, vam arreglar Europa i de pas una mica el món. El castellà -molt educat- se'n va anar abans per raons personals.
A postres em vaig quedar sol amb el portuguès. Recordo encara el que menjava de postres: una copa de "mousse chantilly à la fraise". I encara recordo molt be el que em va dir quan ens vam quedar sols.
- Mira, ara que ens em quedat sols i com que sé que ets català, voldria aprofitar la ocasió i no voldria acomiadar-me de tu sense donar-te les gràcies.
Jo, que el coneixia de veure'l un parell de cops, em vaig quedar de pedra sense saber que dir. Efectivament, jo havia après a l'escola la "història amagada durant el franquisme" de la que parles. El portuguès va insistir i jo no reaccionava.
Diu, sí home, tot portuguès que tingui dos dits de front i una mica de cultura sap que la nostra independència us la devem a vosaltres. Diu, soc perfectament conscient de que "la revolta simultània dels segadors i dels portuguesos obliga als castellans a triar i tots sabem a qui li va tocar el rebre".
Ara, el "pobre" Peces Barba no ha fet res més que donar la raó al portuguès, que, per cert, ja no he vist més.
El portuguès va sopar i de pas es va quedar una mica més amb la consciencia tranquil·la. Però es veu que el Peces Barba encara no la hi té del tot.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1557829422)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie