Cercador
Malalt terminal
Un relat de: copernicSi comparem la situació de la llengua catalana a casa nostra amb la d'un malalt terminal (exercici d'imaginació no gaire difícil, d'altra banda) podem apreciar entre els dos partits estatals amb opcions de governar dues postures diferents davant del problema. El Partit Popular proposa una injecció letal que estalviï patiments al moribund. Mesures com la promesa electoral de garantir la lliure elecció als pares de l'idioma d'escolarització dels seus fills, acabarien definitivament amb la immersió lingüística en l'ensenyament a primària, absolutament imprescindible perquè els nouvinguts coneguin bé el nostre idioma. El que es pretén, en aquest cas, és que no sigui necessari el domini de la nostra llengua en la nostra pròpia nació i que el castellà sigui l'habitual eina de relació.
El P.S.O.E., en canvi, es decanta per deixar que la naturalesa segueixi el seu curs i que el català mori per inanició, tot i la sorprenent iniciativa del president d'Andalusia de proposar l'estudi de totes les llengües oficials de l'Estat per augmentar les possibilitats de trobar feina en les diferents nacions de la pell de brau. Però ja estem amb el mateix de sempre: ¿Per què voldria un treballador andalús aprendre el català si sap que aquí no és imprescindible el seu coneixement? Els dos partits estatals estan d'acord en aquest tema en un aspecte: No volen desenvolupar l'article 3.3 del títol preliminar de la Constitució que diu que "la riquesa de les diferents modalitats lingüístiques d'Espanya (el català no es tractat ni com a llengua) és un patrimoni cultural que serà objecte d'especial respecte i protecció". Ja sé que fa riure però és absolutament verídic. Ho he copiat de l'anomenada amb pompositat "Carta Magna", sacralitzada a l'hora d'argumentar la defensa de la unitat d'una "pàtria" que abandona a la intempèrie les seves pròpies llengües però protesta aferrissadament quan els governs de les nacions que les parlen intenten protegir-les. Curiosa contradicció que em recorda aquell refrany tan castellà de "El perro del hortelano ni come ni deja comer"
I el govern de Catalunya finalment, opta per experimentar amb el malalt ja que està completament desnonat: Davant del deficient estat de l'ensenyament, àmpliament demostrat amb estadístiques, opta per suprimir una hora a la setmana de català i de castellà, que sempre va en detriment de la llengua més feble. I amb la intenció de que, als pocs alumnes que demostren interès per la lectura se'ls hi passi, els hi fan llegir als catorze o quinze anys, "Aloma", de Mercè Rodoreda, que, amb tots els respectes per l'escriptora catalana, no em sembla la lectura més adient per aquesta edat. Com un elefant en una cristalleria, el govern català també amenaça, per la via de la incompetència, amb carregar-se el nostre signe d'identitat més diferenciador: La llengua.
Comentaris
-
Bona visió irònica...[Ofensiu]Vallespir | 18-02-2008
de quina és (o pot ser) la situació actual de la llengua catalana i de les diverses maneres d'afrontar el tema per part de les diferents opcions polítiques. M'agrada aquest metàfora mèdica per a descriure aquests, per alguns, evidents estertors en la vida del català.
T'he de dir, però, que sense situar-me a l'altra banda del ventall opinador -dins d'aquell grup extremadament optimista- tampoc no estic gens d'acord amb les tesis tremendistes sobre la nostra llengua, del tipus com li he llegit a algú altre per aquí abaix "això s'acaba..." o "ens morim". I això que sóc nat a Barcelona, resident a Barcelona (perdó, a Sants) i amb poques perspectives de moure'm del Cap i Casal i, per tant, amb contacte diari i permanent amb la llengua castellana.
Que sí, que hi ha molts índexs negatius; que sí, que l'ús social és escàs en algunes franjes d'edat; que sí, que probablement no som capaços de fer útil la llengua en l'àmbit que en l'actualitat més creix i que més creixerà en termes quantitatius, que és el temps dedicat a l'oci.
Tot això és així. Però, malgrat tots els impediments, jo segueixo vivint la meva vida principalment en català... i a Barcelona. I com jo, moltíssims més. I aquest fet més aviat em fa ser positiu que no pas negatiu.
Qui sap què passarà en el futur? Qui sap si el català acabarà desapareixent o no? És probable que sí. I amb el català, centenars de llengües més. I el més paradoxal del cas és que estic convençut que quan desaparegui la llengua catalana -si finalment s'acompleixen les prediccions més negatives- aquesta desaparició s'esdevindrà en una situació d'independència política de Catalunya, probablement perquè com es comença a veure ara, l'existència d'un estat independent dins d'un món iniciàticament global no és ja cap garantia per a la supervivència d'una determinada llengua, igual que no és cap garantia per a la bona salut econòmica dels seus ciutadans.
Bé, quin rollo que he fotut.
En qualsevol cas, m'agradat molt aquest relat d'assassinats lingüístics per activa o per passiva.
Salut,
Roger -
Ostres, perdona per la terrible manca de lletres...[Ofensiu]Autobahn | 18-02-2008
...a l'anterior comentari: "hem" sens "h", errors de teclejat... un espant, Argh!
(encara estic mig adormit, es veu! :D) -
Una analisi perfecta feta amb les paraules justes[Ofensiu]Autobahn | 18-02-2008 | Valoració: 10
Fas una crítica molt lúcida, sense recòrrer a la demagògia. Seria molt interessant veure com s'ho farien els partits criticats per a defensar-se d'aquest elegant atac sense caure en la mala fe o la ignorància. Perquè d'ignorància de bona fe, no ens enganyem, n'hi ha fins hi tot en gent del PP que es pensa que estan fent un bé a Catalunya (sí noi, hi ha bona gent d'aquesta també, no es pot posar tot dins del mateix cistell, els maximalismes cauen per terra una vegada et mires la realitat amb la mirada neta... i això ja ho saps: què t'he de dir a tu que no sàpigues?).
Penso que has estat molt intel·ligent en centrar el relat en els plantejaments que tenene les forces que hi podrien fer alguna cosa i les possibles conseqüències que cada plítica pot tenir més que en definir tota la complexitat de la nostra societat al voltant del tema:Això requiriria tot un altre escrit.
Tot i que jo també sóc un pessimista de mena, miraria de no veure la nostra llengua com un malalt terminal, tampoc. Penso que és un malalt crònic, un ser molt vulnerable -que és cuida molt menys del que voldria per part dels que en formem part, els primers culpables de que no s'acabi d'aixecar- un er que viu en una constant esquizofrènia entre un orgull enorme i una modèstia que ratlla la meselleria de qui es creu inútil. Aquest malalt pot anar a parar a la zona dels terminals a la mínima que ens descuidem, això sí, però em de mirar de ser una mica imaginatius i mirar de trobar-li solucions. La meva dona -ha vingut de Nova Zelanda fa poc menys d'un any- encara no parla castellà però ja pot tenir llegir i tenir converses en català. Sempre ens retreu als catalans el nostre pesimisme. No obvia que els reptes que tenim al davant són titànics i a fora molts més enemics que amics però empre diu que, si hem resistit 300 anys d'extermini, persecució i minimització, el catlà sempre sobreviurà i arribarà a tenir algun dia el prestigi que es mereix.
No ho sé, jo també creuo els dits, no et pensis.
Bé, que ja m'empatollo massa. Adéu!
(Ep! i moltes gràcies pel cometari a lo del Quadern Gris :)
Florenci
-
...[Ofensiu]gypsy | 17-02-2008 | Valoració: 10
així ens va...quina pena que tinguis tanta raó en el que exposes. Ens morim a poc a poc, però això s'acaba!
Molts petons astrònom estimat!!
fins aviat
PD: estàs molt guapo a la foto!
:) -
Comparteixo...[Ofensiu]Clar de lluna | 11-02-2008
...la teva opinió. És feixuc lluitar per la llengua i pel país en aquest marc polític.
Jo visc a poble, i potser no es nota tant, però quan baixo a la capital em poso les mans al cap!
Respecte la política, desenganyada. Sempre he votat, però cada dia em costa més.
Crec també que el jovent que puja els hi falta cultura i història, doncs molts porten la senyera i no saben ni d'on ve. Per estimar la llengua i el país has de saber la seva història, el què ha patit, les llàgrimes caigudes i la suor que ha comportat i comporta la lluita per ell.
En fi, no deixem de posar-hi el nostre granet de sorra, i a veure si entre tots aconseguim un remei per aquesta malaltia!
Una abraçada!
-
em sembla un encertat anàlisi[Ofensiu]Epicuri | 11-02-2008
faltaría el model andorrà: Idioma oficial únic català. A la pràctica. L'idioma oficial únic es el diner i el ctalà no es parla majoritàriament ni amb "normalitat"o sigui com al principat, les illes i el Pais valencia. Però idiom aóficial únic Català.
Personalment crec que que es el únic que pot possibilitar una cert mantenimen de la nostra llengua a l'aldea global.
Una vegada en fòrum de Lavanguardia un Català va sugerir seriosament que això crearía inseguretat jurídica...¿inseguretat jurídica? ¿n'ha existit aquesta mena de seguretat pel català en els dadrrers 300 anys i escaig.
el vuit de març podem escollir entre Espanyolisme d'ultardreta, idem de dreta o diversos regionalismes.
propostes transformadores de la societat= 0
no pot anar pitjor, de fet tan sols podem millorar
tinc entés que l'esser humà va estar, en algún moment molt per sota del que es considera técnicament la més mínima posibilitat d'existencia d'una espècie.
perdona pel rtollo i mercès pel relat.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1528724605)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie