Cercador
Llàgrimes polides
Un relat de: Sergi Elias BandresEnvaït per la tristor, he decidit d’acumular-ne moltíssima més. La vida m’hi obliga. Què he estat jo fins ara? Un hipócrita amb mi mateix.
Vull vessar totes les llàgrimes amagades dins els ulls, vull despertar tots els sofriments i fer-ne bassals, un per un.
Així, potser, descobriré que no sóc un ésser humà, sinó una bèstia existent que està polida per un món fals.
I, per a acabar, vull sentir la sinceritat del món, un món que pul.lula tristament i és desgraciat. Quan ens deixarem dur pel que som i no pel que aparentem ser?
Sergi Elias
20/01/2017
Comentaris
-
Aigua i sal[Ofensiu]Montseblanc | 14-05-2017
Jo crec que no pensem diferent, Sergi. Només que jo potser m’ho agafo amb més tranquil•litat, no perquè no em faci ràbia, sinó perquè és la manera que tinc de sobreviure. Ja sé que de vegades és més fort que nosaltres, llavors també ploro, però és com si les llàgrimes s’enduguessin tota la pressió, el got es torna a buidar i jo torno a riure... És clar que les vides no són les mateixes, i que cada persona porta la seva motxilla plena de coses diferents, però crec que en lo bàsic coincidim i aconseguim comunicar-nos.
-
Sal i aigua[Ofensiu]Montseblanc | 13-05-2017
Crec que ens equivoquem quan demanem que s’acabi la hipocresia i que ens mostrem tots plegats tal com som de veritat. Perquè tal com som és això, hipòcrites, mentiders, falsos. I som humans i som bèsties... Tot plegat. Podem plorar, és clar que sí, però també riure, perquè tant som el que som com el que aparentem ser. Som així, complicats i senzillets a la vegada. Odiosos i adorables... Jo, depèn del dia (i les hormones) ho veig d’un color o d’un altre, i tots són veritat...
-
Felicitats[Ofensiu]olgalvi | 05-03-2017 | Valoració: 10
Felicitats; molt ben expressat. Tots ens hem sentit així alguna vegada.
-
Un bon exercici de sinceritat[Ofensiu]aurora marco arbonés | 27-01-2017
Un bon exercici de sinceritat pel món que perceps i per la percepció de tu mateix.
És francament difícil ser feliç en aquesta Terra on hi ha tant de sofriment, fam, malaltia i on tots volem ignorar allò que realment succeeix.
Aquesta sensació la tinc jo també sovint però intento treure-me-la del cap. Altrament la vida seria un infern.
M'encanta el títol de l'obra. -
Molt bo[Ofensiu]montserrat vilaró berenguer | 20-01-2017 | Valoració: 10
T' entenc perquè jo també moltes vegades tinc aquesta sensació. Ben esplicat
l´Autor
![Foto de perfil de Sergi Elias Bandres Foto de perfil de Sergi Elias Bandres](/imatges_autors/116465.jpg?rnd=1165758599)
647 Relats
1856 Comentaris
524215 Lectures
Valoració de l'autor: 9.87
Biografia:
L'armonia commou la selva verge de paratges interexternalitzats mentre els estels ens somriuen dolçament i les nits i els dies es confonen en boira d'un nou color que brillarà per la mare universal que va fer-nos i cerquem cuidar... si és que aquestes paraules contenen cert ressò d'esperança en un món tan difícil i complicat.Últims relats de l'autor
- DE TANT QUE L'ABSURD ENS OBSTRUEIX MOLTS CAMINS
- ESCAPADA A RISC
- ENVRAVACIONS
- M'HAN SUÏCIDAT
- GOIG D'ANHEL DE VERITAT
- A LA FI, VIA LLIURE
- CANT A L'ARMONIA SENSE AMO
- SOMNIO QUE M'ESPERES, PERÒ BOJAMENT
- LES NOVES PRIMAVERES
- Reflexió jo-jo
- RESSORGIMMENT IRRACIONAL
- JA SIGUI PENA, GUERRA O PRESÓ
- Maleïts estudis
- SI NO FOS INTUICIÓ...
- No vull ser.