Cercador
La llibreta vermella: catorzè capítol: Brigitte
Un relat de: copernicL'estiu del 73 no va ser especialment calorós. Tampoc va succeir cap esdeveniment de gran importància en la meva vida. Els dies de la canícula transcorrien en el llanguiment més absolut. Només els jocs de platja, les migdiades de despertar xafogós i l'estudi de les dues assignatures que m'havien quedat per a setembre em distreien i m'ajudaven a suportar aquells llargs dies de sol inclement que s'arrapaven a la pell, fins que la benignitat de la nit et venia a rescatar d'aquella aclaparadora sensació d'estar literalment fos amb l'asfalt. Jo era llavors un preadolescent esquifit i tímid, al qual la fortuna havia obsequiat amb una colla d'amics en la que em sentia a gust i que complia la protectora funció de xarxa salvadora en la corda fluixa en la que em movia, un fil de teranyina fràgil i delicat que anava des de les faldilles de la meva mare fins a la intrèpida aventura dels meus primers afers exteriors.
No recordo quin dels meus companys ens la va presentar, qui tenia el privilegi de conèixer prèviament aquella bellesa però el primer dia que vaig veure la Brigitte em vaig adonar que alguna cosa en mi havia canviat. Mai fins llavors havia experimentat res semblant. Aquestes coses arriben sobtadament. En un moment prens consciència de que t'has fet gran i apareix el primer enyorament, l'esbós d'una fiblada de nostàlgia, la dolorosa revelació de que el món bucòlic, embolcallat en cotons de la infància ha quedat definitivament enrere. La Brigitte era morena, molt morena, amb la pell colrada per tots els sols del món. La cabellera llarga, del color de l'eben, els ulls profunds, inabastables, la boca mostrava unes dents d'anunci de dentifrici i el cos semblava esculpit pel mateix Miquel Àngel, si els cànons estètics del Renaixement haguessin sigut els mateixos que els de principis dels anys 70. Només va venir tres o quatre estius amb la colla. Després va desaparèixer i no l'he tornat a veure mai més. La seva imatge doncs no ha quedat malmesa i per a mi s'ha mantingut intacta, en un lloc d'honor entre les deesses del meu Olimp particular, mitificada per sempre.
Tot i el seu nom, aquella preciositat que va despertar els nostres instints no era una turista francesa de les moltes que s'hostatjaven en els hotels del poble, si no la neboda de l'universitari que ens donava les classes de les assignatures suspeses. Alguna vegada, mentre el seu oncle intentava (sense gaire èxit) que la meva ment s'il·luminés i entengués finalment els arcans significats d'una fórmula o d'una equació, l'havia vist només coberta amb un biquini imitació de pell de tigre a través d'una cortina entreoberta. Em resultava molt difícil concentrar-me en les matemàtiques i en la química mentre aquell objecte de desig es passejava mig nua per la casa on intentava maquillar una mica els desastrosos resultats d'aquell curs.
Aquell estiu va ser el primer en el que vàrem tenir companyia femenina. La Brigitte va portar les seves amigues i els jocs de platja varen perdre la seva innocència per convertir-se en un pretext amb el qual poder acaronar de manera fugissera cada vegada més i més centímetres quadrats de pell. Tot i així, encara que tots teníem més o menys la mateixa edat, elles, més desenvolupades (en tots els sentits) gaudien d'un avantatge clar que aprofitaven per desplegar tota la seva coqueteria i riure's de nosaltres que tot just sortíem de l'ou. Aquell any va quedar inaugurada l'etapa dels "ligues", amb una temporada oficial que durava fins que començaven les classes. La glòria, l'honor i el reconeixement social constituïen la recompensa que esperava als més agosarats que s'emportaven de record, com a ajuda per a suportar un altre curs llarg i avorrit, el regust salat i carnós dels llavis d'alguna estiuejant.
Comentaris
-
M'ha agradat molt[Ofensiu]Shaudin Melgar-Foraster | 18-09-2010 | Valoració: 10
L'ambientació, l'estil.... I és molt visual, fins al punt que em semblava estar veient una peŀlícula, una d'aquelles peŀlícules franceses que passaven durant un estiu. El trobo un relat molt ben aconseguit.
Una abraçada.
-
"Por la gloria de mi madre!!!"[Ofensiu]angie | 01-09-2010
Després de sis intents per entrar al teu relat (i a RC, que està últimament amb un peu a dins i l'altre fora, jeje), em trobo amb un relat vermell, dins la famosa llibreta del mateix color. Molta nostàlgia i mirada interior d'un passat simpàtic, gairebé innocent, amb el toc sensible i alhora crític d'un astrònom intel.ligent...
Ai, la llibreta!
Celebro continuar retrobant escrits com aquest.
angie -
Ai, xicon![Ofensiu]rnbonet | 01-09-2010
Els 'ligues' -'malgré 'el que diu la Mercè (ara sembla que faig rodolins)- sempre han estat 'ligues'. Ara, però, segons tinc entès, amb menys consciència 'romàntica' i somniadora (més al gra, redéu!).
I després -o al mateix temps, o abans, depenent dels llocs- vindria allò dels 'gauteques' a casa d'un/a amic/ga amb pares més 'à la page'!!!
Bons records ben explicats, al cap i a la fi.
I salut i rebolica! -
Ostres![Ofensiu]Mercè Bellfort | 31-08-2010
Tot llegint aquest record de preadolescència tan entranyable m'has fet pensar en l'Alain. És clar, que per molt bonica que fos la Brigitte no era la Bardot. Ni per molt guapo que fos l'Alain no era tampoc el Delon. Què hi farem!
En tot cas, però, quins temps aquells! Els famosos "ligues" d'estiu que quedaven moooolt lluny dels "ligues" actuals.
Un relat molt tendre i adient per aquesta estació de l'any que aviat tancarà per vacances.
Una abraçada, copernic.
Mercè
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1387914766)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie