Cercador
Imogen, la Guapa
Un relat de: Mena Guiga-De jove, devia ser preciosa!- exclamà el monitor que els repartia magdalenes.
La Imogen va fer veure que no ho sentia, aprofitant un inici de sordesa. Va tancar els ulls, també, pretenent adormir-se a causa de la xafogor canicular malgrat ser força a la fresca en aquella plaça amb tantes palmeres, que semblava treta d'ultramar, on els havien dut a esmorzar. La xerrameca d'una munió de cotorretes semblaven veïnes que, contant-se xafarderies, competissin per la impecabilitat de les bugades. Allò la va traslladar a llavors i allà. Aquell blanc en aquella roba que la Imogen va rentar i que atorgava un extra a la innata elegància d'en Laurent. Amb aquella exquisida muda s'havia casat amb ella, bella minyona, que mai va tenir pèls a la llengua per cantar-li veritats que el feien reflexionar. Per això esdevingué un patró -i artista- just i pacífic. No van tenir descendència... sí la van tenir: consideraven, ambdós, cada obra pictòrica, poemari o novel.la que ell creava, inspirat per la musa Imogen, un plançó de la seva amorosa unió.
La diferència d'edat, no obstant, no tardà en passar factura. En Laurent envellí i emmalaltí. Enllitat i deprimit, en instants de coratge escrigué:
"Vaig seguir, malgrat la indiferència, atrapat en la remor fronterera de la melanconia artística. No vaig trencar amarres de manera definitiva. El món ja no tirava de mi, però sí la comoditat i la peresa."
Per això, abans de fer el traspàs, demanà a la seva companya que prengués no el seu lloc, el d'ell, sinó que es fes el seu, propi i grandiós.
-Imogen, ets un diamant en brut farcit de valuosa expressivitat.
"No em vols sota les teves ales ni a la teva ombra", es titulà el seu primer i impactant quadre. Imogen, la Guapa, així signava. Esdevingué conegudíssima en aquelles terres i més enllà, unes dècades.
Cada nit, quan es recollia, la Imogen es mirava al mirall, lloc de cita amb uns mots d'en Laurent que treia d'un cofret i rellegia, serenament.
Oh! La magdalena aparcada a la falda l i un colom agosarat directe a picotejar-la van desencisar la cara poblada d'arrugues, joiosa pansa seca. La Imogen somrigué.
I, de cop, li vingué un buf, després d'allargar la mà a una altra d'invisible, amb una veu que li xiuxiuejava: "Ets bella per dins i per fora".
La Imogen va fer veure que no ho sentia, aprofitant un inici de sordesa. Va tancar els ulls, també, pretenent adormir-se a causa de la xafogor canicular malgrat ser força a la fresca en aquella plaça amb tantes palmeres, que semblava treta d'ultramar, on els havien dut a esmorzar. La xerrameca d'una munió de cotorretes semblaven veïnes que, contant-se xafarderies, competissin per la impecabilitat de les bugades. Allò la va traslladar a llavors i allà. Aquell blanc en aquella roba que la Imogen va rentar i que atorgava un extra a la innata elegància d'en Laurent. Amb aquella exquisida muda s'havia casat amb ella, bella minyona, que mai va tenir pèls a la llengua per cantar-li veritats que el feien reflexionar. Per això esdevingué un patró -i artista- just i pacífic. No van tenir descendència... sí la van tenir: consideraven, ambdós, cada obra pictòrica, poemari o novel.la que ell creava, inspirat per la musa Imogen, un plançó de la seva amorosa unió.
La diferència d'edat, no obstant, no tardà en passar factura. En Laurent envellí i emmalaltí. Enllitat i deprimit, en instants de coratge escrigué:
"Vaig seguir, malgrat la indiferència, atrapat en la remor fronterera de la melanconia artística. No vaig trencar amarres de manera definitiva. El món ja no tirava de mi, però sí la comoditat i la peresa."
Per això, abans de fer el traspàs, demanà a la seva companya que prengués no el seu lloc, el d'ell, sinó que es fes el seu, propi i grandiós.
-Imogen, ets un diamant en brut farcit de valuosa expressivitat.
"No em vols sota les teves ales ni a la teva ombra", es titulà el seu primer i impactant quadre. Imogen, la Guapa, així signava. Esdevingué conegudíssima en aquelles terres i més enllà, unes dècades.
Cada nit, quan es recollia, la Imogen es mirava al mirall, lloc de cita amb uns mots d'en Laurent que treia d'un cofret i rellegia, serenament.
Oh! La magdalena aparcada a la falda l i un colom agosarat directe a picotejar-la van desencisar la cara poblada d'arrugues, joiosa pansa seca. La Imogen somrigué.
I, de cop, li vingué un buf, després d'allargar la mà a una altra d'invisible, amb una veu que li xiuxiuejava: "Ets bella per dins i per fora".
Comentaris
-
Unió de coses diverses aparentment distants[Ofensiu]aleshores | 31-07-2024
com bugada i expressivitat en un mateix relat té la seva... expressivitat!, sí.
El mon concret i el mon abstracte. El primer és el de debó, allà on hi passen coses. Però també té interès apropar-se al segon, especulatiu, l'art i aconseguir autoestima: estar content de tu mateix. -
Bella[Ofensiu]Prou bé | 31-07-2024
Als ulls de l'amant, ho era.
Ara encara ho és, enjoiada amb els records!
On n'hi ha hagut sempre en queda... I cap arruga ho pot espatllar!
Amb total cordialitat
l´Autor
![Foto de perfil de Mena Guiga Foto de perfil de Mena Guiga](/imatges_autors/1037439.jpg?rnd=1974816486)
898 Relats
955 Comentaris
449192 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc del 66.I d'octubre.
I m'agraden les dues dades.
La vida.
El sentit de la vida és sentir-la, més que no escoltar-la.
Hi fan molt l'actitud i la voluntat (quin tàndem amb alts i baixos!).
He après que cal tenir-ho ben present (en cada moment present) i que si caic, caic, i si vull m'aixeco. I que a vegades cal ajuda, com també podem (hem) d'ajudar, sers socials com som. I de la patacada sempre alguna cosa en queda. L'ànima, però, no ha de voler aquest pòsit: el trascendeix, ha de fer-ho És molt més. El pòsit de la patacada és perquè el bon cervell se'n faci càrrec i ho integri. (com estic parlant! sóc jo?).
Entenc que som/podem ser/... : ànima-amor, entrega i unicitat, creativitat i complexitat.
'Sense pressa, sense treva', com deia Goethe, deixa-m'ho tenir clar, perquè...senzillament: és la vida.
L'escriure per què i per a què.
I seguir. Sent vulnerable i transparent (hi ha mesures, però el màxim possible), amb l'acceptació de les virtuts i els defectes.
La comprensió que dins aquesta vida n'hi ha unes quantes i que en el procés de canvi, en el fluir (puto verb! ...ara que pitjor és ''pillar') i els trams que comporta -mai indolors- és necessari. Per ser més qui sóc i per oferir la meva esfera, però també saber-la preservar (aquest fragment m'ha quedat un pèl 'miquelmartipòlic!: esfera, preservar) ;)
Mantra: jo agraeixo, jo estimo (aplicat o assajat, l'important és tenir-lo present).
Aquesta etapa que em fa abraçar-me, l'alegria en la tristesa i a l'inrevés. Si li dic 'maduresa' em foto una hòstia, perquè sembla com si la nena petita que duc a dins hagués de morir. I no és així. Me l'estimo.
Les queixes són mentides vestidetes de ganes de fer perdre somriures.
Abans la natura i les persones-persones que la matèria. Abans que el tenir, el ser. O un tenir-ser equilibrat, coherent i conscient. Gens fàcil, que els mots bonics i de compromís han de passar al nivell demostració-acció (hi ha ha graus, és clar).
I el món, tan tocat de tantes tecles...fa mal.
Si no hi ha res més allà dalt, en la serenor còsmica.... Sí que hi és. Abraçar el cel cada nit i escalfar-se amb els estels que brillen sense demanar res. I va a tongades.
Les paraules. El llenguatge. Els sons. Una màgia, quan està ben dut. Jo tinc la dèria d'escurçar noms propis...entre d'altres que qui em llegeixi-coneixi (és indivisible) captarà.
El 2018 he passat a ser VEGANA, la decisió més maca de la meva vida. Saber que no col·laboro gens en la indústria càrnica, làctica, d'ous, de la pell, de l'oci amb animals, de l'experimentació amb ells...fa estar millor. Crec, sincerament, que el veganisme és la llum del món i l'únic sistema redemptor.
****Tinc publicat un llibre de relats (tocant el tema eròtic, l'humorístic...i més): 'Al terrat a l'hora calenta' (Nova Casa Editorial). El meu primer fill gran. Els altres, contes per a infants, coescrits amb A.Mercader i il·lustrats per mi, són un dels rierols del feix que em conforma i va conformant.
butxaca5@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Ara que tinc mig segle i tres lustres
- La gata a la barca
- Mar amarga
- En treure'm a passeig
- No pots fer res
- Sorreta negra
- Imogen, la Guapa
- L'Adam i la Madam
- Duia boina i treia fum
- La Karmina i la Romina
- El colom i les cotorretes
- La caseta blanca d'aquella àvia
- La flor blanca del tanatori
- L'home del frac i la dona del frec
- Llufa de fulla