Cercador
DONA DE CARRETERA
Un relat de: Mena GuigaLa dona de carretera no té un nom que interessi i, si el té, és per embrutir-lo.
La dona fent carretera llueix el físic, no disposa de res més.
Si té res més, ignora com usar-ho.
La dona de carretera, la dona eina de satisfacció del nombre més alt possible de mascles al dia.
La dona que no pot lluir l'ànima. L'ànima l'amaga, una lluentor bella i existent que no fa carretera.
Dona de cames a l'aire acostumades a les obertures.
Dona de faldilles més que curtes i arrapades,
de tops estrets, sintètics i llampants,
d'ungles llargues amb el to fúcsia o carmí,
cara pintada pintadíssima i no és carnaval,
cabells provocadors, lleona,
talons en alça.
Que el negoci d'AQUELL rutlli, que la mercaduria s'exposi amb èxit, amb la presentació adecuada.
Dona. Cos i ànima. Ésser humà.
La carretera, freda, grisa. Un cos sinuós sense ànima.
La dona fent carretera llueix el físic, no disposa de res més.
Si té res més, ignora com usar-ho.
La dona de carretera, la dona eina de satisfacció del nombre més alt possible de mascles al dia.
La dona que no pot lluir l'ànima. L'ànima l'amaga, una lluentor bella i existent que no fa carretera.
Dona de cames a l'aire acostumades a les obertures.
Dona de faldilles més que curtes i arrapades,
de tops estrets, sintètics i llampants,
d'ungles llargues amb el to fúcsia o carmí,
cara pintada pintadíssima i no és carnaval,
cabells provocadors, lleona,
talons en alça.
Que el negoci d'AQUELL rutlli, que la mercaduria s'exposi amb èxit, amb la presentació adecuada.
Dona. Cos i ànima. Ésser humà.
La carretera, freda, grisa. Un cos sinuós sense ànima.
Comentaris
-
Un relat dur[Ofensiu]Nonna_Carme | 20-04-2012 | Valoració: 10
que palesa que sota la teva façana esbojarrada , alegre i divertida batega un cor que pateix amb la injustícia humana.
Saps que em caus molt bé , Mena ?Tot i que envejo (enveja sana però ) la teva creativitat sense límits.
Una abraçada.
l´Autor
![Foto de perfil de Mena Guiga Foto de perfil de Mena Guiga](/imatges_autors/1037439.jpg?rnd=793216432)
898 Relats
955 Comentaris
449207 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc del 66.I d'octubre.
I m'agraden les dues dades.
La vida.
El sentit de la vida és sentir-la, més que no escoltar-la.
Hi fan molt l'actitud i la voluntat (quin tàndem amb alts i baixos!).
He après que cal tenir-ho ben present (en cada moment present) i que si caic, caic, i si vull m'aixeco. I que a vegades cal ajuda, com també podem (hem) d'ajudar, sers socials com som. I de la patacada sempre alguna cosa en queda. L'ànima, però, no ha de voler aquest pòsit: el trascendeix, ha de fer-ho És molt més. El pòsit de la patacada és perquè el bon cervell se'n faci càrrec i ho integri. (com estic parlant! sóc jo?).
Entenc que som/podem ser/... : ànima-amor, entrega i unicitat, creativitat i complexitat.
'Sense pressa, sense treva', com deia Goethe, deixa-m'ho tenir clar, perquè...senzillament: és la vida.
L'escriure per què i per a què.
I seguir. Sent vulnerable i transparent (hi ha mesures, però el màxim possible), amb l'acceptació de les virtuts i els defectes.
La comprensió que dins aquesta vida n'hi ha unes quantes i que en el procés de canvi, en el fluir (puto verb! ...ara que pitjor és ''pillar') i els trams que comporta -mai indolors- és necessari. Per ser més qui sóc i per oferir la meva esfera, però també saber-la preservar (aquest fragment m'ha quedat un pèl 'miquelmartipòlic!: esfera, preservar) ;)
Mantra: jo agraeixo, jo estimo (aplicat o assajat, l'important és tenir-lo present).
Aquesta etapa que em fa abraçar-me, l'alegria en la tristesa i a l'inrevés. Si li dic 'maduresa' em foto una hòstia, perquè sembla com si la nena petita que duc a dins hagués de morir. I no és així. Me l'estimo.
Les queixes són mentides vestidetes de ganes de fer perdre somriures.
Abans la natura i les persones-persones que la matèria. Abans que el tenir, el ser. O un tenir-ser equilibrat, coherent i conscient. Gens fàcil, que els mots bonics i de compromís han de passar al nivell demostració-acció (hi ha ha graus, és clar).
I el món, tan tocat de tantes tecles...fa mal.
Si no hi ha res més allà dalt, en la serenor còsmica.... Sí que hi és. Abraçar el cel cada nit i escalfar-se amb els estels que brillen sense demanar res. I va a tongades.
Les paraules. El llenguatge. Els sons. Una màgia, quan està ben dut. Jo tinc la dèria d'escurçar noms propis...entre d'altres que qui em llegeixi-coneixi (és indivisible) captarà.
El 2018 he passat a ser VEGANA, la decisió més maca de la meva vida. Saber que no col·laboro gens en la indústria càrnica, làctica, d'ous, de la pell, de l'oci amb animals, de l'experimentació amb ells...fa estar millor. Crec, sincerament, que el veganisme és la llum del món i l'únic sistema redemptor.
****Tinc publicat un llibre de relats (tocant el tema eròtic, l'humorístic...i més): 'Al terrat a l'hora calenta' (Nova Casa Editorial). El meu primer fill gran. Els altres, contes per a infants, coescrits amb A.Mercader i il·lustrats per mi, són un dels rierols del feix que em conforma i va conformant.
butxaca5@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Ara que tinc mig segle i tres lustres
- La gata a la barca
- Mar amarga
- En treure'm a passeig
- No pots fer res
- Sorreta negra
- Imogen, la Guapa
- L'Adam i la Madam
- Duia boina i treia fum
- La Karmina i la Romina
- El colom i les cotorretes
- La caseta blanca d'aquella àvia
- La flor blanca del tanatori
- L'home del frac i la dona del frec
- Llufa de fulla