Cercador
Ares i Tique
Un relat de: Concurs ARC de microrelats a la RàdioAres i Tique
Primer va ser un xiulet. Després tres o quatre zumzejos sords, com molestes moscardes voletejant queferoses en una vesprada d’estiu. Uns segons després, el pacífic prat esclatava en mil trons. Mànegues de terra s’elevaven a pocs metres d’on m’amagava, protegint-me absurdament el cap amb els braços, gitat de bocaterrosa només eixir de la trinxera.
Plorava, gemegant, rodejat del caos vertiginós en el què mil homes cridaven furiosos contra mil homes més i morien, junts els uns i els altres, entre explosions, foc i projectils. De vegades, una detonació més propera em feia cridar i tremolar. Una d’aquelles deflagracions espantoses va fer impactar quelcom contra el meu muscle i vaig girar el cap per esbrinar què m’havia colpejat. La mirada vidriosa d’un camarada s’alçava incrèdula cap al front, on un petit forat traspassava el cap de part a part. El seu crit congelat em feia gust a ferro i terra i vaig tornar a amagar el cap per no sentir-lo.
Esgotades les llàgrimes, el silenci va conquerir el prat i les abelles van gosar tornar a saltar de rosella en rosella. Després, caiguda ja la nit, els focs tremolaven sobre el silenci, enlluernant estrepitosament l’espai entre trinxeres. Aleshores vaig seure allà on les llàgrimes seguien vessant sobre la terra molsosa, un rogle al meu voltant verd de gespa i encerclat del marró de la terra remoguda i la sang embassada. Els camarades que tornaven, arrossegant fusells i amics ferits, em tocaven el front i es besaven els dits. Conjuraven amb el gest els favors de la mateixa Fortuna cega que, capriciosa en el seu girar, aquell dia s’havia enamorat de mi.
Signat per Joan Alemany
Primer va ser un xiulet. Després tres o quatre zumzejos sords, com molestes moscardes voletejant queferoses en una vesprada d’estiu. Uns segons després, el pacífic prat esclatava en mil trons. Mànegues de terra s’elevaven a pocs metres d’on m’amagava, protegint-me absurdament el cap amb els braços, gitat de bocaterrosa només eixir de la trinxera.
Plorava, gemegant, rodejat del caos vertiginós en el què mil homes cridaven furiosos contra mil homes més i morien, junts els uns i els altres, entre explosions, foc i projectils. De vegades, una detonació més propera em feia cridar i tremolar. Una d’aquelles deflagracions espantoses va fer impactar quelcom contra el meu muscle i vaig girar el cap per esbrinar què m’havia colpejat. La mirada vidriosa d’un camarada s’alçava incrèdula cap al front, on un petit forat traspassava el cap de part a part. El seu crit congelat em feia gust a ferro i terra i vaig tornar a amagar el cap per no sentir-lo.
Esgotades les llàgrimes, el silenci va conquerir el prat i les abelles van gosar tornar a saltar de rosella en rosella. Després, caiguda ja la nit, els focs tremolaven sobre el silenci, enlluernant estrepitosament l’espai entre trinxeres. Aleshores vaig seure allà on les llàgrimes seguien vessant sobre la terra molsosa, un rogle al meu voltant verd de gespa i encerclat del marró de la terra remoguda i la sang embassada. Els camarades que tornaven, arrossegant fusells i amics ferits, em tocaven el front i es besaven els dits. Conjuraven amb el gest els favors de la mateixa Fortuna cega que, capriciosa en el seu girar, aquell dia s’havia enamorat de mi.
Signat per Joan Alemany
Comentaris
-
Un relat molt vívid[Ofensiu]Pérola | 15-03-2023 | Valoració: 10
Aquest relat et transporta al camp de batalla que descrius, fas que el lector es submergisca en la història i tinga la sensació de viure el que contes en primera persona. Enhorabona i molta sort!
-
Sense novetat al front[Ofensiu]Prou bé | 13-03-2023
Bonica la referència a les abelles que acompanyen la teva fortuna!
Bon microrelat
Sort
Amb total cordialitat -
Relat rebut[Ofensiu]Concurs ARC de microrelats a la Ràdio | 12-03-2023
Relat rebut correctament. Entra a concurs.
Recorda, ja no el pots esborrar!
Qualsevol dubte contacta amb nosaltres en el nostre correu:
concursos.arc@gmail.com
Gràcies per participar.
Comissió XIII Concurs ARC de microrelats
l´Autor
Concurs ARC de microrelats a la Ràdio
695 Relats
1206 Comentaris
302631 Lectures
Valoració de l'autor: 9.59
Biografia:
![CARATULA CONCURS](https://2.bp.blogspot.com/-HkhRynIBBUE/UHF9pEeKxwI/AAAAAAAABag/qW-fn9HwG9M/s400/Concurs%2BMicrorelats%2B400.jpg)
Descripció
D’un temps ençà el microrelat (també anomenat, entre d’altres, microconte o microficció) ha guanyat presència en la nostra llengua: són molts i diversos els concursos literaris que hom hi pot trobar. Però hi ha una característica concreta que dota aquesta forma narrativa d’una potència increïble per difondre històries de ficció i noves veus creadores: la seva brevetat.
Basant-se en aquesta particularitat, l’Associació de Relataires en Català fa anys va endegar la campanya “ARC A LA RÀDIO” amb la qual pretén aconseguir, de forma successiva i seqüencial, implantar la lectura de microrelats en els programes de llibres i literatura de diverses emissores de ràdio.
Aquest concurs va néixer de la mà de dues dones amb empenta, allí cap a l'any 2010. Elles són Sílvia Cantos i Silvia Romero, i van proposar la creació del Concurs ARC de microrelats 2010. Secrets. Aquest concurs ha arribat al seu final de la mà de Ferran d'Armengol en els seus cinc últims anys. Tot sense oblidar als anteriors gestors; la Montse Medalla, Sergi G. Oset, Mercè Bagaria i Jordi Masó, tots ells i elles conductors del concurs en totes les seves etapes. Ni cal oblidar el recolzament constant de Toni Arencon, Montse Assens, Vicenç Ambrós, Laura Ropero, Gloria Calafell. Aquests últims anomenats hi són des dels inicis del concurs, i fins al final, i sempre a l'ombra però constant, Ferran Planell, últim president de l'associació.
Malgrat que aquest projecte ha deixat catorze reculls de microrelats i que l'any 2024 va ser l'últim projecte vinculat a l'ARC... No t’ho pensis més i deixa’t endur per la teva capacitat creativa! Escriu microrelats!!!!
Agrupació de Relataires en Català
SOM LLENGUA VIVA!!*!!