Cercador
Vivències
Un relat de: copernicLi deiem el terrat, no la terrassa encara que no sé ben bé quina diferència hi ha entre l'un i l'altre. Era un espai que, quan era un infant em semblava immens. Tot sembla gran i maco quan ets petit. El nostre punt de vista llavors és més baix i per si fos poc quan ens fem adults mitifiquem tot allò que hem viscut en aquella època de la vida, de tal manera que el nostre record queda falsificat d'entrada fruit de la visió pròpia d'una ment encara no desenvolupada, que no entén de mides i proporcions i exempta d'esperit crític.
Fos com fos, el terrat era una perllongació natural de la casa (sempre l'anomenem casa encara que sigui un pis, perquès és a casa nostra), la llar que m'oferia l'aixopluc i la protecció i que trobava en aquella superfície enrajolada una finestra a un món exterior que en aquell moment em semblava màgic. Les muntanyes, l'omnipresent estació, l'edifici del col.legi de les monges; el terrat era la meva habitació amb vistes particular, un forat obert per on un nen com jo sortia de l'ou, un ou acollidor i comfortable.
Sortint-hi des del pis, a la dreta hi havia un cobertís amb un safareig al interior, del qual no en conservo cap record especial. Al seu costat s'ubicava una gàbia que en algun moment havia contingut pollastres i conills. En aquells anys, quan venia la família per la festa major, la meva mare matava un pollastre. No hi havia llavors la sobreexplotació avícola actual i l'aviram constituïa una menja deliciosa molt apropiada per les grans ocasions. Al fons, a l'esquerra s'aixecava una barraca que feia la funció d'encabir tot allò que molestava a casa, des d'un balancí fins a un matalàs amb el color característic blanc i vermell, aquells matalassos de llana que el matalasser s'encarregava d'estarrufar amb dos pals llargs emetent un soroll característic. Aquella construcció a on s'amuntegaven els objectes més diversos i que amb prou feines deixava espai per entrar-hi, desprenia una olor i una calidesa que en aquell moment em resultava acollidora i que ara podria reconèixer indefectiblement si la sentís de nou, tot i que no he tornat a sentir-la mai més en cap indret. Des d'aquella zona es podia veure el carrer del darrere al qual es podia accedir mitjançant una porta de fusta molt deteriorada pel pas dels anys i les inclemències del temps.
En aquells anys menuts, doncs aquella terrassa va tenir una importància cabdal per a mí essent testimoni dels meus primers passos recolzat en tot moment en els amorosos braços dels meus pares. Més tard, quan alguna vegada a l'hivern estava refredat o engripat i m'havia de quedar a casa, la terrassa era batuda sense pietat per la tramuntana i jo ho veia des de casa estant, el meu esguard perdut, acostant el nas al vidre, entelant-se del meu alè. Veia passar de tant en tant algun núvol solitari empès a gran velocitat per la força del vent. Semblaven flocs de cotofluix, taques blanques efímeres dibuixades contra la colpidora blavor del cel. La tramuntana, freda, huracanada amenaçava amb ensorrar la casa i en la meva innocència, impressionat pels gemecs irregulars dels bofaruts, arribava a creure que allò era possible. Altres vegades el vent prenia forma arrossegada i escruixia ratxós tot allò que, inconscients la gent no havia assegurat establint una diferència clara i diàfana entre la solidesa i la fragilitat i posant a prova d'una manera esfereïdora la resistència dels materials. Al final del meu encanteri, sempre arribava el meu pare, que anunciava la seva presència des de baix de les escales amb un xiulet característic, que encara avui quan el recordo em fa caure irremissiblement en el túnel del temps.
A l'estiu, però treiem les cadires i les tumbones a fora i disfutàvem fins a ben avançada la nit de l'escàs aire fresc que corria a aquelles hores després de tot un dia de sol abrusador. Des d'allà dalt vèiem una altra terrassa, aquesta coberta a sobre de les "Hermanes" a on tot sovint s'hi celebraven festes. Jo m'ho mirava i volia ésser gran per poder anar a aquells "guateques" a on tothom semblava que s'ho passava tant bé. Per damunt de tots els sorolls però s'imposava el monòton xerric dels grills, indefugible ja que teniem la muntanya a tocar i a més a més els pisos de la R.E.N.F.E eren en aquells moments un munt d'herbes i arbustos disseminats al llarg d'un descampat, refugi perfecte per aquells concertistes de la nit. La fressa era eixordadora i constituien un element imprescindible de la xafogor de l'estiu. El seu constant brogit esdevenia el millor somnífer quan ja a dins del pis l'escalfor de tot el dia a sobre de l'uralita dificultava el bon enteniment amb Morfeu. Aquest era el meu món llavors, un món emmarcat per unes baranes i unes muntanyes al darrera de les quals imaginava altres paisatges, més planers i oberts, molt diferents als que veia des de la meva talaia, el Portbou tancat en sí mateix , ufanós, dinàmic i bulliciós de principis dels anys seixanta.
Comentaris
-
Per molts anys i moltes lectures![Ofensiu]nuriagau | 30-04-2011
M’ha agradat aquesta descripció acurada de l’escenari i de les sensacions de la teva infantesa. Ens descrius un immens terrat segons el punt de vista d’un infant. Un espai que sembla representar la visió primerenca del món.
M’ha semblat adient comentar-te’l avui que fas anys, no sé ben bé quants. Però malgrat suposo que són uns quants, gaudeixes d’una gran memòria i una tècnica narradora envejables.
Per molts anys, copernic, i moltes lectures.
Núria
-
Records entranyables.[Ofensiu]Maragda | 30-07-2005 | Valoració: 10
Per què deu ser que les vivències de quan ets menut queden tan ben gravades dins nostre fent-se entranyables?
Quan he començat a llegir-te, m'ha fet la impressió que parlaves d'un pis de l'eixample, evidentment antic, i d'una època anterior. Després quan has començat a parlar dels bofaruts i la tramuntana ja he intuït que es tractava d'algun lloc de l'Empordà, ja que enlloc més, aquest vent, s'hi estampa d'una manera semblant a la que tu descrius.
Portbou. Un poble realment carismàtic i amb un emplaçament estrany, misteriós i atraient.
El teu relat m'ha encantat. T'entretens en dibuixar tots els detalls, les sensacions, i això s'agraeix Copernic.
Felicitats i una abraçada! -
no em convenç, amic[Ofensiu]foster | 27-07-2005
perquè si et proposes donar el punt de vista d'un infant, no ho aconsegueixes; el resultant queda tergiversat per la mirada retrospectiva del record i la nostàlgia.
I si es tracta realment d'una mirada retrospectiva de l'adult que evoca la infantesa, em sembla una mica carrincló.
Com diuen per aquí és bonic i tendre, però t'és això suficient?
Saps, però, que m'agrada molt la teva prosa. No et prenguis malament una crítica que és, sobretot, personal.
foster -
mes val tard que mai, que diuen...[Ofensiu]quetzcoatl | 24-07-2005 | Valoració: 10
Tenia ganes de llegir-te coses i m'has ben atrapat en aquest retrat de les teves primeres memories.
El ritme es pausat, invoca la nostalgia, fas un bon us del lexic descriptiu sense que cansi gens ni mica. Tambe m'ha sorpres, pero, com a la Carme, saber que es tractava de Port Bou.
Es encantador, si, i a mes un tresoret que guardara sempre aquests records tan especials per tu.
La meva no la recordo, d'infancia. Llegint el principi del teu relat he pensat que, potser, per aixo em fascina tant la vida; es com si ho descobris tot per primera vegada.
Ha estat un plaer llegir-te, espero poder llegir mes cosetes ben aviat.
Una abraçadassa i felicitats!
m -
Ens vas captivant...[Ofensiu]Carme Cabús | 10-06-2005
...amb aquesta història tendra, ben escrita, ben descrita, plena d'estimació.
He pensat, però, al llarg del relat, que es tractava d'una ciutat amb una aglomeració de persones. Potser seria bo que ens donessis algun referent del món de fora, perquè no hi hagi tanta distància entre el llocque hem imaginat i el que en realitat és: potser olor de mar, cases baixes, teulades de teula roja...
En fi, potser també que només sigui cosa meva, que m'he despistat.
Encantador.
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=764667399)
338 Relats
1182 Comentaris
392611 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie