Cercador
Tria la música i deixa't anar.
Un relat de: Mena GuigaVe la primavera i et porta regals coneguts i repetits d'altres primaveres. I ja tens el goig, l'alegria, la bogeria i la tristesa, el deliri i cert enyor certa melangia.
Les flors són molt punyeteres. Tenen el color i tenen els pètals que poden ser llàgrimes que es desfullaran.
La primavera porta cels blaus, molt blaus. I núvols blancs, molt blancs.
I tempestes fosques amagades que destapen la cara i fan un soroll de rocs picant contra cervells tous i deformant-los fins convertir-los en bròquil verd.
Aleshores la gent sensible es trasbalsa.
Cal bufar la tempesta i deixar lliscar els pètals.
Cal olorar intensament i amb els ulls tancats cada color.
Cal somriure al cel i projectar-lo enllà.
Aleshores és quan es busquen sons i veus que ens abracin.
Aleshores cadascú sap qui vol sentir i què vol sentir.
Guitarra elèctrica plorant o piano o flauta o violí.
Unes cançons concretes.
Unes veus especials.
Aleshores ens deixem portar per la música.
Ballem.
Enlairem els braços.
Piquem de punys a terra
amb el cos fet una pilota
i el front contra la rajola freda.
Ens passem imatges pel bròquil i s'estova i estova.
Bombolletes que no morin.
I surt, potent, esperat, desitjat, volgut
el plor
i surt potent, esperat, desitjat, volgut
el riure
i allò és primavera.
Les flors són molt punyeteres. Tenen el color i tenen els pètals que poden ser llàgrimes que es desfullaran.
La primavera porta cels blaus, molt blaus. I núvols blancs, molt blancs.
I tempestes fosques amagades que destapen la cara i fan un soroll de rocs picant contra cervells tous i deformant-los fins convertir-los en bròquil verd.
Aleshores la gent sensible es trasbalsa.
Cal bufar la tempesta i deixar lliscar els pètals.
Cal olorar intensament i amb els ulls tancats cada color.
Cal somriure al cel i projectar-lo enllà.
Aleshores és quan es busquen sons i veus que ens abracin.
Aleshores cadascú sap qui vol sentir i què vol sentir.
Guitarra elèctrica plorant o piano o flauta o violí.
Unes cançons concretes.
Unes veus especials.
Aleshores ens deixem portar per la música.
Ballem.
Enlairem els braços.
Piquem de punys a terra
amb el cos fet una pilota
i el front contra la rajola freda.
Ens passem imatges pel bròquil i s'estova i estova.
Bombolletes que no morin.
I surt, potent, esperat, desitjat, volgut
el plor
i surt potent, esperat, desitjat, volgut
el riure
i allò és primavera.
Comentaris
-
L'he llegit sense música[Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 20-04-2012 | Valoració: 10
Es fa trist, però les paraules i descripcions agafen un to melancòlic i maleït que fa entrar els calfreds dins el cos.
Molt ben escrit!
Sergi -
bones propostes mena...[Ofensiu]joandemataro | 20-04-2012 | Valoració: 10
deixar-se portar per les sensacions que ens entren pels sentits obertament
has descrit la primavera de les ànimes
gràcies per llegir i comentar
abraçades
jo. -
Doncs per fi ho he fet![Ofensiu]Sergi Elias Bandres | 20-04-2012 | Valoració: 10
Encara està per editar, m'ho he près com un petit repte proposat per tu, escriu-re'l, el relat El nen de color blau cel.
Sergi -
plena de contrastos[Ofensiu]montsepema | 19-04-2012
la primavera, bonica estació plena de contrastos, encara que per els nostres ànims no es massa bona...
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Mena Guiga Foto de perfil de Mena Guiga](/imatges_autors/1037439.jpg?rnd=1348205115)
898 Relats
955 Comentaris
449401 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc del 66.I d'octubre.
I m'agraden les dues dades.
La vida.
El sentit de la vida és sentir-la, més que no escoltar-la.
Hi fan molt l'actitud i la voluntat (quin tàndem amb alts i baixos!).
He après que cal tenir-ho ben present (en cada moment present) i que si caic, caic, i si vull m'aixeco. I que a vegades cal ajuda, com també podem (hem) d'ajudar, sers socials com som. I de la patacada sempre alguna cosa en queda. L'ànima, però, no ha de voler aquest pòsit: el trascendeix, ha de fer-ho És molt més. El pòsit de la patacada és perquè el bon cervell se'n faci càrrec i ho integri. (com estic parlant! sóc jo?).
Entenc que som/podem ser/... : ànima-amor, entrega i unicitat, creativitat i complexitat.
'Sense pressa, sense treva', com deia Goethe, deixa-m'ho tenir clar, perquè...senzillament: és la vida.
L'escriure per què i per a què.
I seguir. Sent vulnerable i transparent (hi ha mesures, però el màxim possible), amb l'acceptació de les virtuts i els defectes.
La comprensió que dins aquesta vida n'hi ha unes quantes i que en el procés de canvi, en el fluir (puto verb! ...ara que pitjor és ''pillar') i els trams que comporta -mai indolors- és necessari. Per ser més qui sóc i per oferir la meva esfera, però també saber-la preservar (aquest fragment m'ha quedat un pèl 'miquelmartipòlic!: esfera, preservar) ;)
Mantra: jo agraeixo, jo estimo (aplicat o assajat, l'important és tenir-lo present).
Aquesta etapa que em fa abraçar-me, l'alegria en la tristesa i a l'inrevés. Si li dic 'maduresa' em foto una hòstia, perquè sembla com si la nena petita que duc a dins hagués de morir. I no és així. Me l'estimo.
Les queixes són mentides vestidetes de ganes de fer perdre somriures.
Abans la natura i les persones-persones que la matèria. Abans que el tenir, el ser. O un tenir-ser equilibrat, coherent i conscient. Gens fàcil, que els mots bonics i de compromís han de passar al nivell demostració-acció (hi ha ha graus, és clar).
I el món, tan tocat de tantes tecles...fa mal.
Si no hi ha res més allà dalt, en la serenor còsmica.... Sí que hi és. Abraçar el cel cada nit i escalfar-se amb els estels que brillen sense demanar res. I va a tongades.
Les paraules. El llenguatge. Els sons. Una màgia, quan està ben dut. Jo tinc la dèria d'escurçar noms propis...entre d'altres que qui em llegeixi-coneixi (és indivisible) captarà.
El 2018 he passat a ser VEGANA, la decisió més maca de la meva vida. Saber que no col·laboro gens en la indústria càrnica, làctica, d'ous, de la pell, de l'oci amb animals, de l'experimentació amb ells...fa estar millor. Crec, sincerament, que el veganisme és la llum del món i l'únic sistema redemptor.
****Tinc publicat un llibre de relats (tocant el tema eròtic, l'humorístic...i més): 'Al terrat a l'hora calenta' (Nova Casa Editorial). El meu primer fill gran. Els altres, contes per a infants, coescrits amb A.Mercader i il·lustrats per mi, són un dels rierols del feix que em conforma i va conformant.
butxaca5@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Ara que tinc mig segle i tres lustres
- La gata a la barca
- Mar amarga
- En treure'm a passeig
- No pots fer res
- Sorreta negra
- Imogen, la Guapa
- L'Adam i la Madam
- Duia boina i treia fum
- La Karmina i la Romina
- El colom i les cotorretes
- La caseta blanca d'aquella àvia
- La flor blanca del tanatori
- L'home del frac i la dona del frec
- Llufa de fulla