Cercador
Somriu l'apatia
Un relat de: quetzcoatlSempre ens han empes a volar
en una llibertat empresonada:
Hem vist plorar les utopies,
abdicar les republiques,
alienar-se el marxisme,
oblidar les democracies...
Les violacions no aborten,
les obertures ens estanquen,
Deu ha perdut tro i esperança
i cada revolucio esquinça les ales...
La Il.luminacio s'apaga;
la victoria, nua, fracassa;
la veritat menteix, vil i estruncada
i la pau fa la guerra en l'agonia...
Com no hauriem de ser, doncs, la generacio de l'apatia?
Comentaris
-
M'ha sorprés[Ofensiu]Ze Pequeño | 07-06-2005
Hola Quetz!
M'ha sorprés aquest poema. M'ha sorprés perquè cada línia que llegia era una agulla més que se'm clavava dins la meva essència d'ésser humà.
M'ha sorprés cóm has pogut ressumir tant bé l'estat del món actual, el caos, la por,... era com veure una fotografia d'un planeta i una humanitat embogida i totalment descontrolada.
Me l'emporto cap els meus preferits. Per de tant en tant mirar-me'l i recordar-me a mí mateixa que hi ha moltes coses a fer encara.
Fa por aquest poema. I això és el que el converteix en genial.
Una abraçada i el barret. Que no falti.
Salz. -
Real com la vida...[Ofensiu]BARBABLAVA | 08-05-2005
Rera el declivi de les il·lusions, rera la decepció, floreix aquest sentiment cada vegada més comú: l'apatia.
I és que vist el vist, queden poques coses per esperançar-se, les úniques potser són les que tenim més aprop les del dia a dia, les de la gent amb qui cadascú tracta... Però a nivell general, l'intent de convertir l'utopia en realitat quasi sempre ha fracassat...
No és estrany doncs que somrigui l'apatia...
De totes formes, jo sempre dic el mateix: les utopies estan per intentar fer-les realitat!
Tornes a tocar amb encert un tema molt interessant! -
La valoració![Ofensiu]rnbonet | 07-05-2005 | Valoració: 10
Això!
-
Els vellets...[Ofensiu]rnbonet | 07-05-2005
... com jo no s'ho creuen, això que dius. Potser un cert desencant, una lleugera somnolència, un polsim de deixar-se dur... Però, sou vius, enèrgics, més lliures que nosaltres fórem...
Bo, m'estic posant melancòlic.. i quasi sempre, això no és bo.
PS. Gràcies pel comentari. No sóc poeta, sinó narrador.
Ara comprenc la manca d'accentuació gràfica, en llegir-te la biografia... Teclat, servidor, ... Et demane disculpes, de tot cor. -
òndia![Ofensiu]silvia_peratallada | 06-05-2005
m'has deixat impressionada...uns versos fantàstics
salut i revolta, companya -
aïllats de la realitat...[Ofensiu]ROSASP | 06-05-2005
Quan s'arriba a veure i sentir tantes barbaritats sense commoure's i ens desdibuixen les realitats per manipular les guerres, ens fan oblidar les mancances amb els programes de televisió més estúpids i vanals, es té la sensació de que l'apatia ens fa estar en un estat de letargia i que no ens deixa reaccionar.
Cadascú va a la seva bola i els somnis utòpics queden ensorrats en l'oblid; em perdut els punt de referència per distingir la ficció de la realitat.
Per això en aquesta web, em fa molta il·lusió trobar gent molt jove, amb ganes de complir els seus somnis i veient el món amb els ulls ben oberts i mirant amb criteri i des de molts punts de vista...
Una abraçada i moltes gràcies per tots els teus comentaris tan especials, que creuen els mars i arriben plens de llum! -
la utopia violada[Ofensiu]Gica Casamare | 06-05-2005 | Valoració: 10
empre ens han empes a volar
en una llibertat empresonada:
La generació postmoderna, abandonadora del materialisme revolucionari a canvi del materialisme consumista del dia a dia, de la mediocritat utòpica, pequè l'utopia en l'han matat, violat, ...
Quetzcoat, genial, m'estreny el cor i l'anima.
Em fa por, la generació de l'apatia, que ni és del Leviathan, ni de la Tolerància, ni de la bandera roja... Tinc por de la meva generació.
l´Autor
![Foto de perfil de quetzcoatl Foto de perfil de quetzcoatl](/imatges_autors/78436.jpg?rnd=133616047)
91 Relats
824 Comentaris
163277 Lectures
Valoració de l'autor: 9.76
Biografia:
Diuen que vaig néixer amb presses... a les escales de ca la llevadora. De la meva infància no recordo gairebé res, però devia ser maca.D'adolescent m'agradava la creació i escrivia molt però "vivia" poc. Després d'uns anys d'efervescència em vaig apagar; vaig passar un parell d'anys una mica perduda, passiva i superficialment.
Finalment vaig fer les maletes i me'n vaig anar un temps a centreamèrica. Allà em vaig despertar del tot i vaig viure tan intensament que si m'hi hagués quedat el cor m'hauria estallat. Vaig tenir temps de sentir-me sola, acompanyada, enamorada, desolada; vaig fer projectes, vaig construir coses, vaig destruir-ne algunes i deixar-ne d'altres; vaig conèixer paratges i persones meravelloses; també em vaig començar a conèixer a mi mateixa; vaig obrir les portes del meu esperit, vaig créixer... A través de relatsencatalà vaig escriure i molt, i de moment ha estat la meva època més prolífica relatairement parlant.
Quan vaig tornar de centreamèrica, vaig estudiar infermeria i em va agradar molt —però no em veig treballant en un hospital o ambulatori. Vaig conèixer el meu home i vam començar a plantar i a ser més autosuficients. Des de llavors la sobirania alimentària i la salut humana i mediambiental són dos temes en els que crec i que em motiven molt.
El 2009 vam tenir una nena. És l'experiència més fascinant que he tingut mai i constantment aprenc i desaprenc coses a través d'ella. També és cert que des de llavors tinc molt menys temps per a mi i en conseqüència per escriure, però espero anar-lo recuperant. De moment intento ser tant bona mare com puc i combinar-ho amb l'hort i el dia a dia.
El temps passa volant però me n'adono que amb una bona actitud davant la vida, no cal esmerar-se en buscar la felicitat que tant vaig idealitzar en l'adolescència, després del primer amor. La felicitat és un camí i una manera de fer i viure. Som els únics responsables de les nostres vides i penso que amb intuïció podem acabar familiaritzant-nos amb l'atzar.
Tanmateix penso que també he de dir que no podem eludir la responsabilitat individual i col·lectiva que tenim envers les grans injustícies i profundes desigualtats que passen cada dia al nostre món.
2024: seguim evolucionant! sempre amb ganes d'escriure però amb falta d'espai i temps. Nostàlgia del temps sense responsabilitats...; i molt agraïda pel que la vida em regala cada dia.
Espero que us agradi algun dels meus relats!
teaspoontrader@gmail.com