Cercador
Quins sous tenen els polítics.....
Un relat de: copernicL'estrella televisiva de la setmana passada va ésser , sens dubte, doña Violeta, una dona navarresa que amb la seva minsa pensió de tres-cents euros al mes va gosar preguntar-li a tot un cap de l'oposició per l'import dels seu emoluments. Zapatero havia descobert també el seu taló d'Aquiles quan, en el mateix programa, un ciutadà li va preguntar pel preu d'un cafè. La resposta del president (vuitanta cèntims d'euro) va demostrar a bastament que en el bar del congrés de diputats els pares de la pàtria poden gaudir del cafè més barato que la resta de la ciutadania, malgrat cobrar bastant més que la majoria d'addictes a aquesta beguda aromàtica i desvetllant.
És de mala educació preguntar-li a una persona el que cobra o el que li ha costat el pis o la casa que s'ha comprat, i que pertany al banc o a la caixa fins a que el sol deixi de brillar. No ens atreviríem a preguntar-ho ni al nostre millor amic. Però doña Violeta, des de la dignitat de la seva indigna pensió s'arroga el dret de posar contra les cordes a Rajoy i, de pas, desmenteix aquella llegenda urbana que diu que els polítics tenen resposta per a tot.
Entrevistats ja els dos primers espases de la política espanyola, jo proposaria pel programa amb més morbo de la televisió estatal, que els propers sparrings de la ciutadania fossin els ministres del govern. Quina delícia seria sentir a un aspirant a un minut de glòria preguntar-li a la ministra de Foment si sap quina és el temps mitjà de retard en un tren de rodalies o si coneix totes les combinacions que s'han de fer per anar amb avió de Barcelona a Bombay sense haver de passar per Madrid. I sentir de la boca d'algun valent demanar-li a la titular d'habitatge quants metres quadrats fa la seva casa de La Moraleja?. La veritat és que si continuen per aquest camí aquest programa promet. La veritat és que veure als polítics dubtar, vacil·lar, tenir verdaders problemes per aconseguir sortir per la tangent és un plaer del que poques vegades podem gaudir.
Comentaris
-
Ironia, certament, de degustació[Ofensiu]Vicenç Ambrós i Besa | 01-05-2007 | Valoració: 10
Ja no només són els sous: es tot el que comporta un càrrec polític. Ells, els polítics, vull dir, s'escuden en la responsabilitat inherent al seu càrrec. Tanmateix, doña Violeta, com la meva àvia o tantes altres persones que es troben en situacions similars, tenen dret a saber el que ja és una evidència: que són molts els que sobreviuen amb uns ingressos que representen una ínfima part del que cobren alguns personatges. I tenen dret, també, a preguntar "per què?". Això d'entrada.
I sí, el programa promet. Si és així, promet molt.
Has retratat de forma magnífica aquest necessari i tantes vegades en boca dels polítics "acostament a la ciutadania". Amb ironia i satira, com pertoca, perquè més val prendre-s'ho així que d'una altra manera.
A títol de mera objecció, només comentar-te que cap al final he notat com repeties algunes paraules o expressions, i algunes d'elles podrien ser reiteracions evitables. Però ja et dic, és l'única observació que sóc capaç de fer -i encara!-: bon tema, bona redacció, i un poquet de sàtira; què més es pot demanar?
Salut, company, i gràcies pels teus comentaris! Dius que t'has saltat els jocs florals de l'institut, però segur que de molts altres no te n'escapes!
Fins la propera,
V. -
Molt encertat ![Ofensiu]Siset Devesa | 25-04-2007
No me'ls perdo mai al diari. Em fan companyia al cafè de primera hora.
Salut ! -
Molt[Ofensiu]ginebre | 24-04-2007
bon tema i molt bon article d'opinió.
Salut!
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=263913639)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie