Cercador
Portbou
Un relat de: copernicSi alguna imatge em ve una i una altra vegada al cap del Portbou de la meva infància és la del cel després d'una forta tramuntanada. Aquell blau d'una lluentor metàl·lica , aquells pocs núvols de blanc pur emulant el cotó fluix travessant la vall a tota velocitat, aquelles muntanyes que s'enfoquen, que es defineixen, que s'acoloreixen, talment com si després d'una bona estona d'anar sense ulleres veient-ho tot borrós us les col·loquéssiu.
La tramuntana no és un vent local però en aquesta vila marítima i fronterera al bell mig d'una estreta vall pren un caràcter ratxós i arrauxat. La badia queda a recer però "fora puntes" (expressió típicament portbouenca) el vent dibuixa dofins blancs en una orgia d'aigua i escuma caòtica i fonedissa. En el poble, els vilatans que circulen per un carrer en el que amb prou feines és pot percebre l'acció del vent si no és per les rotllanes que provoquen les fulles seques que giravolten, al doblar la cantonada són bufetejats sense pietat per Èol desfermat que fa voleiar sense control bufandes i mocadors de cap, obligant al transeünt a encorbar-se cap a davant per compensar l'efecte de la ventada. Em recordo de petit jugant amb altres companys amb la força del vent. Obrint els braços la bufada et feia gairebé planejar. Havies d'estar molt atent però i tenir les mans sempre a punt per esmorteir la caiguda, que moltes vegades es produïa quan la ratxa cessava sobtadament.
Un fenomen que se solia donar era l'enfortiment de la tramuntana durant la nit, ja que de dies, segons deien els portbouencs, el sol l'aclaparava. Durant aquelles tramuntanades, que a vegades duraven una setmana sencera, sobre tot a l'hivern, poques persones s'atrevien a sortir de casa quan es feia fosc. Els bufaruts cada vegada eren més intensos. A vegades se sentia una remor llunyana, com si el vent agafés embranzida. Quan arribava la ratxa al poble s'endinsava a gran velocitat pels carrers removent tot el que no estes convenientment fermat. La darrera fuetejada de l'aire somovia les tapes dels dipòsits de l'aigua assegurades únicament per un filferro. Quan te'n anaves al llit no hi havia res que destorbés tota la gamma auditiva del temporal. Et donava la sensació que un gegant mitològic agafava un ventall i insuflava més o menys aire d'una manera desordenada i capriciosa. A vegades després d'una ratxa especialment forta, l'aire encalmava una mica mentre que de lluny ja s'endevinava la nova escomesa. Llavors el senties parlar. Era com un gemec apagat i trist d'un animal ferit que s'esmorteïa o enfortia depenent de la intensitat de la ratxa. Era el déu del vent que, amb fatxenderia, feia ostentació de la seva força.
Comentaris
-
El vent, gegant poderós[Ofensiu]Unaquimera | 12-01-2009 | Valoració: 10
Acudeixo al primer del textos que em vas suggerir i he de confessar-te que, tal com vas pronosticar, el vent s'ha emportat els mals esperits!
La prosa que has emprat, poètica en molts moments però sense càrregues excessives, m'ha permès llegir-ho d'una tirada, sense entrebancar-me en cap frase; i, en acabar, satisfeta la curiositat lectora, m'ha temptat a tornar a fer una relectura més pausada, més observadora de les teves eleccions sintàctiques, més conscient de les imatges proposades, més receptiva als missatges poètics, més encisada amb la flaire de conte, de llegenda, que exhala.
És un relat ben combinat i molt complet!
Ja que coneixes Capvespre i Al vent!, i que diuen que "no hi ha dos sense tres", t'ofereixo el tercer dels jocs poètics visuals amb què em vaig atrevir: es tracta d'Úter de somnis i confio en què l'acolliràs amb cura: vés amb compte, no despertis qui dorm ni es trenqui el fràgil recipient...
M'acomiado de moment, però per poc temps, ja que recordo tenir un altre relat teu pendent de lectura i crítica... així que t'envio una abraçada breu,
Unaquimera
-
Un relat fet a la meva mida.[Ofensiu]Naiade | 14-12-2006 | Valoració: 10
Soc una enamorada de la costa brava, encara que Portbou no sé del cert si en forma part.
La tramuntana, sempre m'ha semblat un fenomen estrany, fa por i a la vegada es encisador. Ho descrius tan be, de manera tan agradable, divertida i poètica que ara quan la senti, escoltaré el que em digui.
Bona tasca amb l'enquesta del fòrum.
Una abraçada amb els braços oberts, però sense tramuntana.
Naiade
-
Que ho dubtes això de l'admiració????[Ofensiu]angie | 14-11-2006
Si sóc una fan astronòmicament fidel jo!
La tramuntana balandreja amb força sobre les ones i... destrossa gairebé anualment el passeig eh???.
Conec el poble i el seu meravellós cementiri de pescadors, el vell cinema i les cales solitaries que miren a l'horitzó (i on més d'un cop he mostrat la meva "poesia", jajaja).
Portbou pateix d'un mal de cap constant,
pesa el rocam al seu darrere,
es veu malmès per l'agressiu mar però
és on la costa és més brava i la terra més forumera (oriental).
petons i perdona per aquest poema cutre que m'acaba de sortir... El teu relat brilla més encara al costat del comentari...
angie (devota de la costa Brava i de tu)
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1455875324)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie