Cercador
Mitja
Un relat de: touchyourbottomLi va dir, de cop, en trobar-se en un emplaçament epicentre del poble que en aquell moment no era transitat:
-No et sé veure sense en Corneli, no, no t'hi sé pas veure.
Van sospirar, uns segons, es van repenjar una contra l'altra com ànimes bessones maldestres sense ensinistrament lluminós.
La Jerònima semblava, efectivament, una mitja taronja (mòrbida rodonesa corporal, vestida amb tons carbasses, pintats llavis i parpelles de to butà pàl·lid, amb zones de pell com la d'aquell cítric) amb la musculatura perduda per efectes d'una teràpia postoperatòria invasora, faria uns lustres. Respongué arrossegant la veu (i feia riure, talment com aquell cantant que no els agradava, addicte a les addiccions que calguessin per tal de figurar):
-Joooo tampooooc m'hi sé veure. Sóc una meitat solta...Em sento dispersa, dispensa'm. Estic com...vençuda?
Esclafí a plorar trobant a faltar la mescla de marit-gos (gos-marit) faldiller de pedigrí humil. Havien compartit més de mig segle. Sortosament, pel que feia a economia, la pensió li resultà ben resolta: feia goig, goig, la quantitat. D'aquesta manera la Jerònima podia permetre's senyor de la neteja, un trentè anomenat Eliseu, que feia la feina de pressa i efectivament i li professava uns somriures sí inclosos en el preu que donaven vida i com que la dona no havia procreat l'acaronava i llavors sí que pagava extra.
El campanar -que ostentava certa frustració per no haver estat un obelisc- anuncià el migdia prou xardorós. Calia fer coses que no calien si no volien, com comprar pa de mig i un petricó de vi per un porró absent d'ús.
La Nicanora ja s'havia expressat i expressament es desadherí de la entre amiga-coneguda-veïna de dècades i se n'acomiadà, converseta finada.
Qui les hagués vistes, passant pel costat, o a distància curta/mitja, es podria ben bé haver adonat que les dues mitges taronges formaven una taronja sencera madura, apetitosa, que les vídues ignoraven que configuraven...almenys en aquella existència.
-No et sé veure sense en Corneli, no, no t'hi sé pas veure.
Van sospirar, uns segons, es van repenjar una contra l'altra com ànimes bessones maldestres sense ensinistrament lluminós.
La Jerònima semblava, efectivament, una mitja taronja (mòrbida rodonesa corporal, vestida amb tons carbasses, pintats llavis i parpelles de to butà pàl·lid, amb zones de pell com la d'aquell cítric) amb la musculatura perduda per efectes d'una teràpia postoperatòria invasora, faria uns lustres. Respongué arrossegant la veu (i feia riure, talment com aquell cantant que no els agradava, addicte a les addiccions que calguessin per tal de figurar):
-Joooo tampooooc m'hi sé veure. Sóc una meitat solta...Em sento dispersa, dispensa'm. Estic com...vençuda?
Esclafí a plorar trobant a faltar la mescla de marit-gos (gos-marit) faldiller de pedigrí humil. Havien compartit més de mig segle. Sortosament, pel que feia a economia, la pensió li resultà ben resolta: feia goig, goig, la quantitat. D'aquesta manera la Jerònima podia permetre's senyor de la neteja, un trentè anomenat Eliseu, que feia la feina de pressa i efectivament i li professava uns somriures sí inclosos en el preu que donaven vida i com que la dona no havia procreat l'acaronava i llavors sí que pagava extra.
El campanar -que ostentava certa frustració per no haver estat un obelisc- anuncià el migdia prou xardorós. Calia fer coses que no calien si no volien, com comprar pa de mig i un petricó de vi per un porró absent d'ús.
La Nicanora ja s'havia expressat i expressament es desadherí de la entre amiga-coneguda-veïna de dècades i se n'acomiadà, converseta finada.
Qui les hagués vistes, passant pel costat, o a distància curta/mitja, es podria ben bé haver adonat que les dues mitges taronges formaven una taronja sencera madura, apetitosa, que les vídues ignoraven que configuraven...almenys en aquella existència.
l´Autor
![Foto de perfil de touchyourbottom Foto de perfil de touchyourbottom](/imatges_autors/1038783.jpg?rnd=1660681090)
286 Relats
135 Comentaris
88735 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
"-No m'ha conegut!-Això és que mai t'havia vist"
"En el moment de morir estava disposada a estimar"
(del film francès 'L'hérisson', que no és un film suprem, però en vaig extreure això).