Cercador
La llibreta vermella; Setè capítol: Retrobament
Un relat de: copernicHi ha una sensació que m'assalta quan circulo per les carreteres que ressegueixen la línia de la falda sud de l'Albera. Una mena de complaença, una pau interior que es manifesta en un calfred d'emoció que em recorre l'espinada. És com si, després d'un llarg viatge, arribés a la fi a la meva terra, un territori i un paisatge que se'm revela propi, conegut, interioritzat. Hi ha una integració total del meu ésser en aquest conjunt de muntanyes baixes i pelades, en aquestes alzines i suredes centenàries, en la monocromia ocràcia dels camps treballats, en la torturada fesomia dels ceps nus i robustos. Em deleixo contemplant els pendents subtils dels prats de gespa brillant, els masos isolats en la solitud del pla infinit, les rieres encaixonades buscant la mansuetud de la planura. Em desintegro en les corbes elegants del camí, en els arbres solitaris al bell mig dels camps terrosos, ens els raigs de llum que sobresurten de les nuvolades grises, en les llunyanes muntanyes que dibuixen els contorns del meu país.
Quan em passejo, amb qualsevol mitjà de locomoció, per aquests indrets tinc una estranya sensació de pertinença És un convenciment íntim de que sempre he estat allà, de que el temps perd importància davant la preponderància de l'espai. Quan bufa una mica de tramuntana i sento els cabells onejant pel meu front els records em venen a trobar i m'envaeix la melangia. Sento el pes del temps en la llunyania de la remembrança, davant l'obstinada permanència del paisatge. Tot el que m'envolta em resulta familiar, com si el meu naixement en un lloc més al nord, encaixonat entre les muntanyes i al costat del mar s'hagués produït per un fet fortuït i aquest fos realment el lloc en el que hagués donat les meves primeres passes i el primer que haguessin vist els meus ulls fos la immensitat de la plana. La rotunditat de la sensació és tan clara, el reconeixement del elements tan immediat que, de vegades, començo a pensar en religions orientals que parlen de reencarnacions i de la permanència de l'ànima, especulacions que es donen de bufetades amb el caràcter de la gent d'aquestes terres, tan poc inclinats a escoltar a somiatruites. I tanmateix, no puc defugir imatges de tardes de diumenge de futbol, la sorra aixecada pel vent inclement, torturant les cames del jugadors, mentre el capvespre arribava amb discrecció, apagant-se les ombres, diluïnt-se en el païsatge llòbrec i turmentat d'una terra ferèstega, però familiar.
Comentaris
-
Fenomen del "déjà vu" ?[Ofensiu]Grocdefoc | 16-01-2009 | Valoració: 10
A part de que he trobat molt ben escrit el teu relat, quan fas referència a que aquest lloc que et té encisat no és el teu lloc de naixement i que comences a pensar en religions orientals, en reencarnacions, etc... m'has fet pensar en el fenomen del "déjâ vu" (ja vist) o "dejà vecu" (ja viscut)... que a mi em té una mica enxampada perquè també he viscut sensacions de llocs que no em pertanyen i que, en canvi, em donen la sensació de que hi pertanyo o de que hi havia pertanyut. No sé si en el teu cas (i en aquest tros concret del relat) seria això mateix, però de la manera que ho expresses m'hi has fet pensar.
A reveure,
-
No conec el paisatge,...[Ofensiu]rnbonet | 09-01-2009
...amic. Però sí les sensacions, etls 'tocs d'ànima' que tan fermament i digna expliques.
Boan any nou tingues, company, amb salut i rebolica! -
Arrelat a la terra[Ofensiu]Mercè Bellfort | 09-01-2009
No hi ha res més bonic que sentir-se identificat amb les teves pròpies arrels, aquelles que et renoven i et remouen tot el cosi i l'ànima quan hi estàs en contacte.
Transmets amb les teves bellíssimes descripcions del paisatge empordanès que et va fer de bressol una sensació al lector de profunda estimació pel teu país.
La nostàlgia torna a fer acte de presència. Et resulta inevitable desprendre't d'ella i ho entenc perfectament. El dia que no sentim aquest retrobament íntim, aquesta comunió amb la natura estarem mancats de sentiments i fins i tot de vida.
Segueix gaudint d'aquest mar i aquestes muntanyes que t'acompanyen en aquesta preciosa foto.
T'envio molts petons des d'aquestes terres empordaneses que jo també estimo tant.
Mercè
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1264462129)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie