Cercador
I amb ella arribà l'escàndol
Un relat de: copernicL'entrevista que Mònica Terribas, periodista i directora de TV3 va realitzar al president de la Generalitat, José Montilla no passarà a la història per les revelacions i manifestacions espontànies del màxim dirigent català. L'atenció informativa es va dirigir pocs dies després cap a les explosives declaracions contra l'entrevistadora, que va publicar en el Facebook Miguel Àngel Martín, gerent de l'Institut Català del Taxi, entre d'altres càrrecs. M'estalvio de repetir el qualificatiu que va utilitzar aquest senyor per ser conegut per tothom a hores d'ara, una expressió que, curiosament, només s'aplica a les dones. Encara que, amb posterioritat, va demanar disculpes és evident que el malestar dins el P.S.C. era notori doncs , sense anar tan lluny en les seves desqualificacions, alts càrrecs socialistes varen comparar l'entrevista amb un interrogatori.
El president però, va seguir el guió previst, sense sortir-se de les postures oficials que han adoptat tan ell com els diferents consellers (inclòs el "rebel" Maragall) enfront dels diferents temes, tots ells de rellevància contrastada, que es varen desgranar. Les nevades, l'incendi d'Horta de Sant Joan, la possible dimissió de Joan Saura que la Terribas va plantejar de diferent manera (amb ressonàncies bíbliques) per tres vegades i tres vegades el president va sortir per la tangent...Montilla va presentar la seva imatge habitual: anodina, gris, somnífera. No és cap secret que no té gens de carisma i per descomptat, capacitat per il·lusionar a la gent.
Cada periodista té el seu estil però hi ha una dita molt popular que assegura que s'agafen més mosques amb mel que amb vinagre. Quan l'entrevistador es mostra agressiu, l'entrevistat es posa a la defensiva. El polític té una habilitat extraordinària per cenyir-se al guió, al missatge que vol transmetre i domina l'escenari a on les paraules, els matisos, els silencis i les pauses tenen una gran importància. Quan se l'assetja se li facilita la feina: es tanca en banda i va repetint les mateixes tesis dogmàtiques de sempre. Hauria estat molt millor entrar en un diàleg còmode per a tots dos, invitar al president a que es relaxés i s'expliqués amb tranquil·litat, deixar-lo parlar i només intervenir per subratllar les contradiccions (Tothom sap que les millors declaracions es fan a micròfon tancat) És evident que aquesta estratègia no hagués garantit un resultat espectacular però potser, entre tant dogmatisme i paraules buides de contingut, s'hagués aprofitat alguna frase per escriure en lletres ben grosses un bon titular.
Comentaris
-
Molt interessant[Ofensiu]Shaudin Melgar-Foraster | 14-04-2010 | Valoració: 10
Jo no he vist aquesta entrevista de la que parles perquè visc al Canadà, i aquí ningú no coneix la Terribas ni el Montilla, ni deuen tenir cap interès en conèixer-los. Per tant no puc dir si tens o no tens raó amb les teves observacions. Del que sí que em puc adonar és de que relates l'entrevista amb mestria.
Shaudin
-
Parlant del teu article...[Ofensiu]Mercè Bellfort | 07-04-2010
amb una jove, intel·ligent i engrescada futura periodista el nom de la qual ja te'l deus imaginar et diré que, per a ella, la Terribas entrevista tal com s'ha de fer: posicionada cap endavant, incisiva, directa i, si cal, agressiva. La considera una gran professional, té l'estil propi d'una periodista d'elit: les entrevistes no han de ser mai "amables" sobretot si els temes que es tracten són de gran importància com ho era aquesta amb el president Montilla.
La meva opinió és que sobre la dita popular que esmentes, la de la mel, és una tàctica que pot donar uns resultats força positius. Segurament en Gabilondo es mou més en aquesta línia i en treu força suc.
En qualsevol cas, però, crec que l'entrevistat ha de ser capaç de no deixar-se intimidar i treure les seves "armes". És ben clar que cenyir-se al guió i mantenir-se impassible, sense perdre els papers, és l'arma per excel·lència del senyor Montilla. Fa gràcia veure aquests ulls de tigressa amenaçadora de la Terribas i el president observant-la com si es tractés de la Heidi.
En realitat l'escàndol, més que de la mà ( o la llengua, millor) de la Terribas ve dels nostres polítics que "no suren" de cap de les maneres.
Com sempre, ens exposes temes actuals amb un estil ponderat, raonat i amb un toc irònic que s'agraeix. En tot cas, gens escandalós.
Una abraçada, periodista d'RC.
Mercè
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=1996658546)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie