Cercador
El temps retrobat
Un relat de: copernicUna persona rica és aquella que té molt temps per perdre. Un té una idea més o menys clara de les activitats que pot realitzar en la curta estada en aquest món que anomenem vida, però el que realment constitueix un luxe és tenir una estona en la que res ens neguitegi, sense tasques que ens apressin o pensaments que ens obsessionin. Quan trobem un d'aquests racons de l'existència captem de sobte l'essència de la vida i ens deixem arrossegar per un riu intern en el que cap gota s'encavalca sobre l'altra. L'acceptació pura i simple de la transitorietat, el reconeixement immediat de la relativitat de les coses ens reconcilia amb el món. En aquests instants, captem la realitat amb els sentits ben desperts, ens adonem de la fortuna immensa, del regal preciós que significa la vida i gaudim d'un estat de beatitud notable, bressolats amb suavitat en una mena de meditació transcendental. La ment s'aquieta i es podria dir que, en una il·luminació sobtada, ens adonem de la presència dels altres, ens alliberem de l'ego i la percepció de les sensacions s'afina.
Aquests escassos moments no tenen per que presentar-se en circumstàncies que podríem considerar favorables a la seva aparició. Per entrar en aquest estat de consciència no és més adequat un viatge tranquil per un paratge encisador que una anada i vinguda al supermercat de la cantonada. Només cal aparcar les preocupacions i fixar-nos en les persones, però no és necessari que intentem buscar res en elles ni deduir detalls de les seves actituds o de les seves conductes. Només se les ha d'observar. El món , la vida passa al nostre voltant i només s'ha de presenciar com un espectacle que et distreu de les teves cabòries. També podem centrar la nostra atenció en les coses. Mirar-les, olorar-les, tocar-les, deixar que el pensament flueixi lliurament, sense condicions prèvies, sense prejudicis, deixant-nos portar per la imaginació si això és el que ens ve de gust en aquell moment.
No hi ha fórmules màgiques, ni guies, ni llibres d'autoajuda que ens assessorin sobre la manera d'aconseguir aquest estat especial de percepció. Només cal projectar les nostres pors, els nostres desitjos, les nostres dèries cap a l'exterior. Com deia la frase amb la que començava Expedient X: "La veritat és allà, a fora" Fora de nosaltres, transcendint el jo, és a on trobem la serenor, l'aquietament de les turbulències que ens sacsegen. Deixant de pensar en nosaltres mateixos, copsant la realitat que ens envolta ens adonem del vertader valor de les coses. Veient els que estan pitjor que nosaltres aprenem a donar importància al que tenim, observant la conducta de la gent ens adonem que, en el fons, no som tan diferents. Com a conseqüència, els nostres problemes empetiteixen en sentir-los compartits. Deixar doncs, per un moment, de ser el centre d'atenció de nosaltres mateixos ens atorga saviesa i ens proporciona serenitat..
Comentaris
-
Empraré un títol d'un relat que tinc penjat per aquí...[Ofensiu]angie | 17-11-2009
"Astronomia d'estar per casa". I ho dic sense ànim de ser crítica, només perquè l'astrònom, enlloc de mirar els estels i l'entorn, i fer "càlculs" sobre temes que accepten massa respostes, ha triat baixar al "carrer de casa nostra" i prendre'ns a tots com punts lluminosos per crear "constel.lacions visibles". Unes reflexions sobre l'ésser humà molt encertades. Ja va dir no sé qui que l'home prehistòric comença a tenir problemes quan va adonar-se de que tenia melic, jeje... les petites coses, els petits moments de no fer res, la veritable riquesa la tenim a les nostres mans!. M'encanta la frase que introdueix l'article. Sí, puc dir que és totalment cert, que tenir temps per perdre (encara que no se'n perdi ni un bri, perquè ho trobo força positiu), és una manera de sentir-se ple... mira quina paradoxa, eh?.
Un cúmul de bones frases, filosofia de vida que no se'ns permet molts cops posar a la pràctica, però que sens dubte, és una de les armes per caminar per aquest viatge de moribund que és la vida (li acabo de plagiar el títol d'un llibre a Joan Sales).
Petons!
angie -
Un bany amb temps[Ofensiu]Joan G. Pons | 15-11-2009 | Valoració: 10
Curt i molt sincer. Totalment d'acord.
-
Sempre...[Ofensiu]Mercè Bellfort | 15-11-2009
va bé trobar uns moments per reflexionar sobre temes com el que ens presentes. És ben cert que si practiquessim la filosofia de l'altruïsme aniríem prou més bé del que anem. Com sempre, molt ben escrit i dient veritats com a temples.
Ha estat interessant i molt econòmic passar pel teu racó.
A reveure, astrònom.
Mercè
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=878777880)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie