Cercador
El retorn del marxisme
Un relat de: copernicEl desgavell econòmic que hem viscut aquests darrers dies ens hauria de fer reflexionar a tots quan hagi passat el més fort de la tempesta. El consumisme ferotge al que s'ha abocat la societat ha acabat esclatant a les mans dels que s'han fet la barba d'or en aquest darrers anys. Curiosament, aquests potentats evitaven tan com podien l'intervencionisme de l'Estat, apel·lant a la sagrada economia de mercat. No hi havia d'haver més regulació que la que el propi mercat determinés ni més control de preus que el que l'oferta i la demanda dictés en cada moment, deien. Doncs bé, s'ha demostrat que tot aquest poder econòmic era pura aparença, com les grans exhibicions armamentistes de la antiga Unió Soviètica que amagaven un país més pobre que una rata. Tot era aparador, de cara a la galeria, per aparentar una força que no es tenia. El comunisme va fer figa a principis dels anys 90. El capitalisme ha quedat destrossat a finals de la primera dècada del segle XXI.
I ara, com a mesura provisional i mentre no es trobi un sistema econòmic més estable, torna el marxisme, la més pura recepta socialista. L'Estat intervé per regular l'economia. I ho fa d'una manera esperpèntica, la qual cosa resulta doblement marxista (Karl més Grouxo). Injecta diners en els bancs perquè puguin deixar-los als seus clients i així reactivar l'economia. És a dir, que els mateixos deutors hem de gratar-nos la butxaca per a que ens puguin seguir collant amb les hipoteques. Imagino l'escena d'un somni: Wall Street abandonat. El carrer desèrtic. Les teranyines s'han apoderat de la borsa més important del món. A la vorera, es pot veure assegut un banquer demanant almoina amb un barret de copa. S'acosta Grouxo Marx i deixa caure un bitllet d'un dòlar mentre sentencia "Realment, Amèrica és una terra d'oportunitats. Sortint del no res pots assolir els més alts cims de la misèria".
Haurem de trobar doncs una tercera via. Amb el socialisme i el capitalisme inservibles, caldrà buscar una alternativa al consumisme cec que ens ha envaït fins ara. Tots haurem de reflexionar sobre el fet de que ens hagin pogut vendre la moto d'aquesta manera. Gastar i gastar en una orgia desenfrenada en el que la targeta de crèdit era l'eina indispensable que engruixia les butxaques dels que ens atreien amb els seus cants de sirena cap a les grans superfícies. Haurem de recuperar valors tradicionals com l'estalvi, la bèstia negra de la societat de consum i fer cas als ecologistes, que com Casandra preveien el futur però ningú els hi feia cas. Desenvolupament, sí, però sostenible i no mesurar la nostra qualitat de vida pel crèdit de la nostra targeta.
Comentaris
-
Quins cínics[Ofensiu]RFS1984 | 10-11-2008 | Valoració: 9
aquestos neoliberals: ara intervenen tant com Chávez, Morales o Lula junts quan fa no res els deien de tot.
Tal vegada caldria tornar a plantejaments keynesians, a programes socialdemòcrates que puguen assegurar la permanència de l'Estat del Benestar. No sé, de fet hui ningú -ni els entesos en la matèria-saben per on eixir del pou sense fons on els mandamassos ens han ficat. -
Un bon inici d'assaig[Ofensiu]lluisba | 15-10-2008 | Valoració: 9
Òbviament és un tema viu. Quasi roent. No comparteixo massa algunes afirmacions, que em semblen una mica tòpiques. Però tot i això, cal pensar i estar desperts en una època en la que ens van ficant idees dintre el cap com si fossin el més natural del món. Com per exemple que entre tots hem de pagar els plats trencats dels rics. Boníssim!
Ahir la borsa va pujar i els inversos somreien satisfets. Molt bé. Perquè dels diners públics -els teus i els meus- ha sortit un salva-vides. Suposo que quan a mi em vagin malament les coses podré trucar al Solbes, o a Gaesco, perquè m'ajudin a reflotar.
Celebro el teu article, per tant. Com a mínim diem les coses clares.
El que no comparteixo és que el socialisme no serveixi: la prova que és més necessari que mai la tenim ara i aquí.
Si enlloc de privatitzar tant haguessin nacionalitzat una mica, ara tocaríem una altra cançó. En tot cas: a l'Amèrica llatina ho tenen clar, i els països que es desperten saben que cal privatitzar les coses bàsiques. En Chávez és un tipus curiós, però sap què es diu i què es fa. Que se'n riguin tant com vulguin, però els ha posat les coses sobre les is. I ara a Venezuela els pobres tenen escola. I a l'Equador, i a Bolívia. -
Ensulsiada (gràcies per la paraula J Moncada)[Ofensiu]T. Cargol | 14-10-2008
El sistema capitalista o mode de producció capitalista ha estat víctima d'ell mateix, de les contradiccions que ha generat; en això si que ha estat encertat el marxisme, però no en el sentit que una classe - els treballadors - suplantarien en el poder a una altra, els burgesos.
(L'expressió política de la classe treballadora es converteix a la seva vegada en casta dominant i ho impossibilita)
Fonamentar un sistema en la cerca de l'interès individual, o més ben dit, més que en l'interès, en la cobdícia, és fer volar coloms.
Tot i que el capitalisme ha tingut una forta sotragada, per desplaçar-lo cal una força - un grup humà - que sigui capaç de tenir la hegemonia social i mentre no hi surti, seguirem igual.
Les mesures per reformar el capitalisme aviat seran mixtificades per poder tornar, com l'addicte al seu vici.
La sol·lució al capitalisme la tindrem el dia que tothom vulgui ser president de l'escala gratis! -
UN TEMA DEL TOT ACTUAL[Ofensiu]EULALIA MOLINS ARAGALL | 14-10-2008 | Valoració: 8
Els relats com el teu, avui, son com trets de la ma d'un periodista, si llegim un diari ens diria alguna cosa semblant, si mirem la televisió també, aquests temes donen per escriure molt i molt... llàstima que no siguin de ficció, que podriem dir que son bons temes, però que gràcies a Déu que no ens toque d'aprop. Però ara només podem dir, tu ho saps explicar!
Valoració mitja: 8.67
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=574470474)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie