Cercador
El problema català
Un relat de: copernicAquest 2010, any electoral a Catalunya, es presenta carregat d'incerteses no sols pel que fa als propers comicis si no per la situació general del país i per les noves expectatives que s'han obert en els darrers mesos. Immers el país en una crisi i una recessió tan persistents que han tornat a atorgar vigència a l'acudit de Jaume Perich dels anys 70 - Que faria Espanya en el món de les estadístiques si no existissin ni Grècia ni Portugal? - aquest primer semestre és encarat pels catalans amb una sèrie de dubtes i incògnites sobre la relació que s'ha de mantenir a partir d'ara amb el govern de Madrid. Pendents encara de la sentència del Tribunal Constitucional sobre l'Estatut, els habitants d'aquestes terres mil·lenàries encara ens preguntem què som i cap a on volem anar.
Si ens mirem les enquestes que periòdicament publiquen els mitjans de comunicació, encara tenim problemes d'identitat: Hi ha els que es consideren únicament espanyols, els que se senten catalans però també espanyols i els que només s'identifiquen amb Catalunya. Tot això amb els matisos i les apreciacions que es vulguin fer: Més catalans que espanyols, per exemple...Si el nostre país fos una persona i anés al psiquiatra ja li hauria diagnosticat després d'unes quantes sessions, un problema greu de personalitat múltiple. Aquest fet no deixa de representar un inconvenient molt gros, perquè quan es parla amb algú o es negocia alguna cosa mai se sap quina és la faceta que sortirà, quin tarannà finalment s'imposarà sobre els altres per decidir quin serà el nostre futur.
I això ens porta a un embolic encara més dramàtic: Si no sabem encara ben bé qui som, com podrem determinar cap a on anem? El dret a decidir el tenim, d'acord, però quines són les opcions? Sembla que la via estatutària està esgotada, encara que alguns partits no s'atreveixin a donar-li la extremunció. El federalisme no se sap si ha existit alguna vegada a les ments dels dirigents del P.S.O.E. És més, a Espanya no hi hagut mai períodes una mica llargs de democràcia i en aquest que estem, en cap moment s'ha abordat amb seriositat el problema català. Hem de tirar pel dret i proclamar la independència tot i que a Catalunya no hi ha precedents? Amb l'independentisme domesticat d'Esquerra? Amb el reagrupament disgregat de Carretero? Amb una persona que pensa que perquè ha estat president del Barça això ja li dona l'experiència suficient per arribar a la Generalitat? Com a Hamlet, més preguntes que respostes, més dubtes que concrecions.
Comentaris
-
He llegit amb gran interés el que ens exposes[Ofensiu]Shaudin Melgar-Foraster | 02-03-2010 | Valoració: 10
Home, deixant de banda qui són els politics o què volen, la resta és ben clara, perquè la independència és un dret, és així de senzill. És a dir que és irrellevant si a Catalunya hi ha o no hi ha precedents o si Esquerra està domesticada o si Reagrupament es disgrega o si el Barça pot donar experiència política, tot això és irrellevant davant del dret d'un poble.
Entenc les teves reflexions i preguntes, sempre és bo pensar i les teves són preguntes escaients. Tanmateix, sóc del parer que l'excés de cavilacions en aquest moment poden ser contraproduents. Hi ha moments per pensar i moments per actuar, i som al moment d'actuar.
Aquí al Canadà, on visc, dono classes de cultura catalana (en anglès) a la universitat. Aquests darrers anys m'he concentrat força en el tema de la indepèndencia de Catalunya -després d'explicar als estudiants tota la història de Catalunya/ Països Catalans- i en acabar el curs, a l'examen final, els estudiants han de respondre amb precisió, exemples i bona argumentació (unes 5 pàgines) una pregunta sobre el dret a l'autodeterminació dels catalans. La pregunta la canvio una mica d'un any a l'altre però, si fa no fa, el quid de la qüestió és el mateix. La gran majoria dels estudiants ho veuen claríssim: Catalunya ha d'independitzar-se d'Espanya. No en dubten ni una mica i tenen prou arguments per defensar-ho. Enguany i a tall d'exemple, aquests nois i noies van seguir amb gran interés les consultes del 13 de setembre i del 13 de desembre, perquè així ho van voler, i molts ja havien fet la classe l'any passat. I sempre es queden molt parats en descobrir que hi ha catalans que dubten o que no tothom parla català a Catalunya o que hi ha catalans espanyolistes; no ho poden entendre.
Trobo que la informació a nivell internacional, com ara al Canadà, és molt important per tal que ens facin costat i per tal d'aconseguir el que ens proposem, més, potser i tot, que els nostres precedents, les domesticacions, disgregaments o experiències polítiques de casa. Si quan mirem endins el panorama ens deprimeix, mirem cap enfora.
Una abraçada i ànims,
Shaudin
-
Tens tota la raó...[Ofensiu]F. Arnau | 21-02-2010
No hi ha qui s'aclarisca en aquest país nostre...
Imagina't si et trasllades al sud del Gran Riu (rnbonet dixit).
Bo, la veritat és que ací no hi ha cap problema, sobretot pels de sempre. Ací el problema el tenim i ben magre, els quatre gats que volem un altre model de País, que no pas la "comunitat pepera"... Amb el NO-DO de Canal 9, La Copa Amèrica dels collons, la F-1 i tots els "eventos" que estan suplint les veritables mancances (Cultura, Sanitat, Educació, etc.)
Amic astrònom:
Una forta abraçada des de la comarca de l'Horta del País Valencià!
FRANCESC -
Problemes![Ofensiu]Mercè Bellfort | 08-02-2010
Crec que només els catalans que sentim que som una nació tenim ben clar qui som i on volem anar. Els problemes vénen de la mà dels mateixos polítics: els de casa per no aclarir-se gaire gens amb les seves creences i, els altres, per tenir-les massa clares. Els segons que són els més perillosos sempre posaran pals a les rodes per evitar un futur com molts voldríem: no dependre mai més de l'estat espanyol.
Un bon article que m'ha convidat a expressar la meva opinió, segurament molt simplista i naïf, però molt sentida.
Tinc la sensació que el DdG et farà espai molt aviat.
Una abraçada, copernic.
Mercè
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=366428221)
338 Relats
1182 Comentaris
392611 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie