Cercador
El meu dimoni amb somriure àngelical
Un relat de: ITACAUna veu encisadora s'agafava al meu temps perdut
Quant de temps vam esperar aquet moment.
Un dimoniet amb somriure trapella ens fa
Captar les ones de felicitat de forma invisble.
Les seves passes i els seus ulls són només
El reflexe de tots nosaltres al veurela tan segura de si mateixa.
Tan petita però tan increíble ,
una combianció sencillament preciosa.
Quina onada d'inspiració interromp aquet instant amb tendresa
Al veure aquesta dimonieta creixer
es tanquen els camins
que semblaven portar fi a la tristesa
Amb el teu somriure dolentot
has portat a la meva vida
aquella música constant de sentir-me tan especial.
D'ajudar-te davant els nous enigmes
que es presenten a la teva vida.
Quin plaer tan gran veritat Helena?
Seguéix corrent mai deixis de fer-ho
Encara tens que apendre a vestir les teves nines
Per aquetsa ocasió.
T'estima i sempre t'estimara , Clara
Comentaris
-
Cada co que llegeix un relat teu, el poema que et vaig dedicar pren més fermesa[Ofensiu]Josep Bonnín Segura | 31-07-2005 | Valoració: 10
i se que no em vaig equivocar per res amb el que et deia.
Segueix petita Itaca pel camí tan maco i arriscat que has emprés.
Una aferrada dimonienca plena d'aquesta tendresa que descrius amb les teves paraules.
Josep-Keops
l´Autor
![Foto de perfil de ITACA Foto de perfil de ITACA](/imatges_autors/68117.jpg?rnd=170745571)
122 Relats
334 Comentaris
143926 Lectures
Valoració de l'autor: 9.65
Biografia:
Itaca, petita Itaca
que lliures els camins
amb la sensibilitat
a frec de pell.
Que et corprenen instants
i et solquen la teva ànima
ja que ets tota emoció
i la teva veu clama
ajut per a comprendre
el patiment i el dolor
que et deixen amb la solitud
en el camí.
Aprendràs a viure
i et desitjo des del blau
que aquesta sensibilitat
que portes amarada al cor
no la perdis per res
durant la teva caminada.
Que no et posis cuirasses
que acceptis el patiment
com a llisó
sense repartir cap culpa
i esbrinar des de tu
a on t'equivocares.
Un dia potser ens separarem
del lloc on ara
tenim espai comú:
Et quedarà el poema
que et guarirà els instants
on no comprenguis res,
et portarà al moment
i et recordarà fidelment
quan d'aquell en sortires.
Això és el que he pretès
transformar els mots
en un record
perquè els dies de maror
i de temporal
trobis recer a una illa
que has assumit de nom.
(Josep Bonnín segura) gràcies.
Últims relats de l'autor
- Tardes
- Agafa'm la mà
- Ells t'han condemnat
- Dibuixarem un camí de llibertat, nosaltres, les dones.
- Estirada sobre el món
- Amistat trencada
- A ella
- La vida es bella
- Histories d'amor
- Buscant el teu somriure
- A l'Asturiana més maca
- Tu envoltat pel món
- Avui les coses canviaran
- Tu escoltem però no em fagis cas
- Dues copes besant-se en la matinada