Cercador
Diuen que al cel arriba d'hora el correu
Un relat de: ITACAI vas marxar, encara recordo aquell moment en que vaig llençar-me als braços del pare a plorar de rabia i tristesa, ja que mai mes podria gaudir del teu somriure ple de tendressa i dolçor. Jo la nineta dels teus ulls, recordo com em miraves, amb la mateixa cara d'estimació amb la que miraves al pare, aquella cara de tendresa que t'oferia l'amor d'una mare, l'amor d'una avia. Era petita, no ho era tant per entendre que mai mes series junt amb mi, se que si ara mateix estiguesis amb nosaltres et sentiries orgullosa de mi, t'ensenyaria tots els meus relats, viuriem juntes totes les nostres ilusions.
Et trobo a faltar, els videos em representen un gran esforç si els haig de veure, hi ha vegades que els voldria posar, però tinc que pensar en el pare, ell et troba tan a faltar, encara hi ha dies que passejant per el carrer li sembla sentir la teva veu, de sobte s'enadona que es la veu d'una mare cridant al seu fill que vagi amb compte, a l'hora de creuar el passeig. Les fotos son tendres, el teu record es dolç igual que ho erets i ho segueixes sent, no saps com m'agradria poder-te abraçar, i que veiesis que segueixo sent aquella nineta algo més crescuda amb aficions amb ilusions amb ideals, amb una vida plena d'objectius. Però ja no, el temps i l'enfermetat ens van jugar una mala pasada.
Si veiesis al pare, s'emociona moltissim al sentir parlar de tu, tan sols recordar-te l'estomac es converteix en un menut botonet, te un treball nou, te i tinc jo també una vida nova al saber que ja mai més tornaras a ser aquí.
T'enrecordes de les tardes en les que junt amb el pare recorries amb unes crosses el passadis tot intentant millorar-te, jo si que les recordo avia. El teu esforç era indescriptible, tan ple de força tan ple de la vida que et va arrebatar la mateixa cosa que et feia esforzar-te a seguir caminant.
Cada any nem a Montserrat i parem un segons en una part preciosa on ser que hi ets, perdona iaia ara deixare de plorar, m'emociones tant .
Segueixo contan-te, cada any i anem i ens quedem en silenci uns minuts recordan-te com fem cada matí al llevar-nos, el pare i jo et trobem moltissim a faltar.
Per que ens vas deixar, perque? Tots em deien que em veies creixer desde el cel, jo et vull tenir amb mi iaia, perdonem per ser egoista però t'estimo i et vull tenir! Perdona les meves llàgrimes perdonem a mi si algun dia t'he molestat en alguna cosa, però siusplau torna.
Aquell dia va ser dur, jo que estava passant uns dies a la platja amb els tiets cosa extranya ja que els pares no van venir, jo no s'ospitava res, però la cara de felicitat en veure al pare sem va esborrar de seguida, ell m'ho va explicar, i tot seguit vaig abraçar-me a ell plorant, mentre plorava veia el reflexe de la cara de mon pare intentant no plorar, quina imatge mes dura iaia, pobre pare. Ara ho entenc tot, tu et mories a poc a poc i la mare es quedava amb tu a l'hospital, i jo mentres que tu marxaves disfrutava de la platja, mentre t'enterraven jo era rient prenen el sol ! perquè ! no vaig poder acomiadar-me de tu, no em van deixar acomiadar-me, però ara amb llágrimes i plors i orgullosa de tenir l'avia que vais tindre i que tinc m'acomiado de tu, mai t'oblidare iaia
pots estar segura de que mai succeira, espero que aquesta carta arribi, diuen que al cel arriba d'hora el correu.
T'estima Clara
Comentaris
-
Impressionant![Ofensiu]Sareta_16 | 30-04-2005 | Valoració: 10
Esa Clara, perfecte kuka, geniaAaL!Aquest és la superació dels teus escrits, com en saps bixina... cada dia n'aprens més!!!^^
Juuuur aviam si m'inspires i m'ensenyes!!
Se m'ha posat la pell de gallina al llegir-ho nena, mare meva... és molt emotiu, transmets la teva pena..
Molt bé wapisimaAa! :) Pel que vulguis ja sas... T'estimu multisim! ;) -
a punt d'emocionar-me..[Ofensiu]Tenderness | 30-04-2005 | Valoració: 10
Però he reprimit les llàgrimes... es maquíssm això que has escrit.. però molt... m'ha recordat a un text que vaig escriure un any dsprés que un tio meu morís de cancer.. quin fart de plorar també..
Tots hem de passar per etapes d'aquestes.. haurem de veure a molta gent marxar.. gent que no deixariem anar.. per mes que t'hi oposis marxaran.. i no tornaran..
sempre tindras el record.. que et farà sentir-la a prop.. sempre que tu diguis estarà al teu costat... tot i que no la puguis abraçar...
Espero que et milloris, i que no hagis de recordar a la teva avia amb tantes llàgrimes..
1 petó i 1 abraçada ben forta Clara. :)
l´Autor
![Foto de perfil de ITACA Foto de perfil de ITACA](/imatges_autors/68117.jpg?rnd=1632637721)
122 Relats
334 Comentaris
143919 Lectures
Valoració de l'autor: 9.65
Biografia:
Itaca, petita Itaca
que lliures els camins
amb la sensibilitat
a frec de pell.
Que et corprenen instants
i et solquen la teva ànima
ja que ets tota emoció
i la teva veu clama
ajut per a comprendre
el patiment i el dolor
que et deixen amb la solitud
en el camí.
Aprendràs a viure
i et desitjo des del blau
que aquesta sensibilitat
que portes amarada al cor
no la perdis per res
durant la teva caminada.
Que no et posis cuirasses
que acceptis el patiment
com a llisó
sense repartir cap culpa
i esbrinar des de tu
a on t'equivocares.
Un dia potser ens separarem
del lloc on ara
tenim espai comú:
Et quedarà el poema
que et guarirà els instants
on no comprenguis res,
et portarà al moment
i et recordarà fidelment
quan d'aquell en sortires.
Això és el que he pretès
transformar els mots
en un record
perquè els dies de maror
i de temporal
trobis recer a una illa
que has assumit de nom.
(Josep Bonnín segura) gràcies.
Últims relats de l'autor
- Tardes
- Agafa'm la mà
- Ells t'han condemnat
- Dibuixarem un camí de llibertat, nosaltres, les dones.
- Estirada sobre el món
- Amistat trencada
- A ella
- La vida es bella
- Histories d'amor
- Buscant el teu somriure
- A l'Asturiana més maca
- Tu envoltat pel món
- Avui les coses canviaran
- Tu escoltem però no em fagis cas
- Dues copes besant-se en la matinada