Cercador
Despertament amb els Reis Mags
Un relat de: Llorenç GarciaEl somrís inundava la faç de la nena com un finestral que s’obria de bat en bat. L’espera valdria la pena. Una nit sencera aguaitant la tan ansiejada presència de Ses Majestats. La il•lusió planava sobre una atmosfera glaçada de gener. La nena percebé el trot dels camells al pis de dalt reverberant a ritme creixent i accelerant fins al paroxisme.
La infant sentia com una emoció continguda en un puny. Necessitava eixida per algun indret del seu cosset perquè si no podria esclatar. S’enlairà del llit tota esperitada corrents cap al betlem on jeia el regal. Els pares, els oncles, els iaios,... Tots encoratjaven l’emoció de la criatura. “Esperança, Esperança! Mira el que hi ha ací,...” Per a Esperança, veure l’obsequi i abraonar-s’hi foren dues accions que esdevingueren sense transició. Ella el desembolicà i aclucà els ulls per desemboirar-se. Romangué estàtica uns quants segons esmaperduda de la sorpresa... El reis li havien portat una safata amb quatre taronges i tres nous. La lluentor dels ulls guspirejà l’alegria agraïda de la marreca. Res no li podria haver aportat més alegria que set peces de fruita.
Molt trasbalsats en contemplar l’escena, els progenitors dissimularen amb prou feines dues llagrimetes d’emoció rememorant quan ells eren petits i no arribaven a apreciar el valor dels joguets tecnològics ni de les nines sofisticades. D’aquesta forma, els pares es desplaçaven mentalment a la seua infantesa, quan ningú era capaç d’albirar la cruenta crisi del segle XXI. La mateixa que els retornaria a la pobresa de la postguerra amb què els seus avis tant els feia la guitza. El món és una roda.
La infant sentia com una emoció continguda en un puny. Necessitava eixida per algun indret del seu cosset perquè si no podria esclatar. S’enlairà del llit tota esperitada corrents cap al betlem on jeia el regal. Els pares, els oncles, els iaios,... Tots encoratjaven l’emoció de la criatura. “Esperança, Esperança! Mira el que hi ha ací,...” Per a Esperança, veure l’obsequi i abraonar-s’hi foren dues accions que esdevingueren sense transició. Ella el desembolicà i aclucà els ulls per desemboirar-se. Romangué estàtica uns quants segons esmaperduda de la sorpresa... El reis li havien portat una safata amb quatre taronges i tres nous. La lluentor dels ulls guspirejà l’alegria agraïda de la marreca. Res no li podria haver aportat més alegria que set peces de fruita.
Molt trasbalsats en contemplar l’escena, els progenitors dissimularen amb prou feines dues llagrimetes d’emoció rememorant quan ells eren petits i no arribaven a apreciar el valor dels joguets tecnològics ni de les nines sofisticades. D’aquesta forma, els pares es desplaçaven mentalment a la seua infantesa, quan ningú era capaç d’albirar la cruenta crisi del segle XXI. La mateixa que els retornaria a la pobresa de la postguerra amb què els seus avis tant els feia la guitza. El món és una roda.
Comentaris
-
...[Ofensiu]crohnic | 22-10-2011
Boníssim, Llorenç!! Espero que aquest relat sigui finalista d'aquest mes, s'ho mereix... Personalment, d'aquest mes, és dels millors que he llegit.
Una molt bona idea desenvolupada de forma magistral... Crític, actual, concís, original, ben escrit... Genial... -
Molt bo![Ofensiu]copernic | 18-10-2011
Molt bona la idea i ben desenvolupada, amb prosa àgil i engrescadora. Terriblement actual. Molt bon relat tot i les limitacions d'espai.
l´Autor
![Foto de perfil de Llorenç Garcia Foto de perfil de Llorenç Garcia](/imatges_autors/675274.jpg?rnd=270515861)
87 Relats
315 Comentaris
110118 Lectures
Valoració de l'autor: 9.91
Biografia:
Vaig nàixer a Yecla, terra cèlebre pel vi de la qual vaig ser collita del 1979. Hi vaig viure una infantesa un tant anodina per a un nen, però molt enriquidora en el meu fur intern.Quan el mil·leni anava agonitzant, vaig traslladar-me a la ciutat de València on, amb l'excusa d'estudiar a la Universitat, vaig aprendre a fer-me adult si bé aquest procés no sé si arribarà a completar-se algun dia satisfactòriament... A València també vaig anar nodrint-me del devessall de sentiments i experiències de persones que l'atzar m'oferia.
També vaig descobrir les excel·lències de la llengua i literatura en català que acabaren formant part del meu esperit rere haver sigut criat en un ambient culturalment i idiomàticament castellanòfon. Efectivament, Mercè Rodoreda i Martí i Pol entre altres em van arrabassar el cor.
"Relats en català" va suposar una afortunada troballa dins del meu vagarejar per la xarxa on puc soltar les regnes que retenen tota la gamma de sentiments que bullen dins de mi.
Gràcies.
Llorenç Garcia
el meu blog