Cercador
curiositats del destemps
Un relat de: quetzcoatlDesplou
Desgela
Desfangueja
Es temps de primera primavera
i d'amants que es desabracen
i es desdiuen de la desestima
...desinventen poemes.
Comentaris
-
Curiositats...[Ofensiu]George Brown | 09-06-2005
Carai no puc més que dir que és un poema força estrany, sobretot a primer cop d'ull... però en successives lectures l'he anat comprenent (crec)...
... Tot té un començament i una fi... i quelcom que ara ens es impossible preveure, pot passar. Quan estem enamorats i estimem a alguna persona, creiem (convençut) que serà per sempre, aquesta és la màgia de l'amor, que no ens deixa veure més enllà, però molt cops l'amor té un final, a vegades de forma inevitable, a vegades de forma sorprenent, esperat o inesperat, tots els desitjos es desfan...
M'ha agradat molt com has plasmat aquest fet, amb tots el seus des'... molt ben torbat.
una abraçada,
Jordi.
PD: ... i 200!
-
doncs...[Ofensiu]Capdelin | 10-05-2005 | Valoració: 10
desfaig el que feia, però no em desdic del que deia... dic i redic que ets la millor! que ets super-original i t'has tret de no sé on un poema breu fet en el desfet dels temps...
un petó autèntic sense despetonejar-lo!!! i estic encuriosit sobre aquesta mena de pedra on estàs asseguda... em recorda no sé què... és que jo no sóc científic ni antropòleg ja ja... -
ueee[Ofensiu]silvia_peratallada | 18-04-2005
hola!
he vist que m'has comentat, i el cert és que no t'havia llegit, crec....
i m'enduc una bona sorpresa, com sempre a Relats!
mmm, a més, aquest poema em recorda força a Maria Mercè Marçal, i el seu desneixer, jeje.
felicitats, molts bons versos companya!!
salut i revolta!
Sílvia -
Ei!!! que et rebobinen...[Ofensiu]Jeremies Bover | 12-04-2005 | Valoració: 8
Acabes de relatar un poema d'amor en marxa enrera.
Segueix així d'original!!!
l´Autor
![Foto de perfil de quetzcoatl Foto de perfil de quetzcoatl](/imatges_autors/78436.jpg?rnd=651105033)
91 Relats
824 Comentaris
163277 Lectures
Valoració de l'autor: 9.76
Biografia:
Diuen que vaig néixer amb presses... a les escales de ca la llevadora. De la meva infància no recordo gairebé res, però devia ser maca.D'adolescent m'agradava la creació i escrivia molt però "vivia" poc. Després d'uns anys d'efervescència em vaig apagar; vaig passar un parell d'anys una mica perduda, passiva i superficialment.
Finalment vaig fer les maletes i me'n vaig anar un temps a centreamèrica. Allà em vaig despertar del tot i vaig viure tan intensament que si m'hi hagués quedat el cor m'hauria estallat. Vaig tenir temps de sentir-me sola, acompanyada, enamorada, desolada; vaig fer projectes, vaig construir coses, vaig destruir-ne algunes i deixar-ne d'altres; vaig conèixer paratges i persones meravelloses; també em vaig començar a conèixer a mi mateixa; vaig obrir les portes del meu esperit, vaig créixer... A través de relatsencatalà vaig escriure i molt, i de moment ha estat la meva època més prolífica relatairement parlant.
Quan vaig tornar de centreamèrica, vaig estudiar infermeria i em va agradar molt —però no em veig treballant en un hospital o ambulatori. Vaig conèixer el meu home i vam començar a plantar i a ser més autosuficients. Des de llavors la sobirania alimentària i la salut humana i mediambiental són dos temes en els que crec i que em motiven molt.
El 2009 vam tenir una nena. És l'experiència més fascinant que he tingut mai i constantment aprenc i desaprenc coses a través d'ella. També és cert que des de llavors tinc molt menys temps per a mi i en conseqüència per escriure, però espero anar-lo recuperant. De moment intento ser tant bona mare com puc i combinar-ho amb l'hort i el dia a dia.
El temps passa volant però me n'adono que amb una bona actitud davant la vida, no cal esmerar-se en buscar la felicitat que tant vaig idealitzar en l'adolescència, després del primer amor. La felicitat és un camí i una manera de fer i viure. Som els únics responsables de les nostres vides i penso que amb intuïció podem acabar familiaritzant-nos amb l'atzar.
Tanmateix penso que també he de dir que no podem eludir la responsabilitat individual i col·lectiva que tenim envers les grans injustícies i profundes desigualtats que passen cada dia al nostre món.
2024: seguim evolucionant! sempre amb ganes d'escriure però amb falta d'espai i temps. Nostàlgia del temps sense responsabilitats...; i molt agraïda pel que la vida em regala cada dia.
Espero que us agradi algun dels meus relats!
teaspoontrader@gmail.com