Cercador
Confluència
Un relat de: Mena GuigaQuan es prepara per existir, qui hagi de ser, visita, i és obligat que així sigui, aquell cim partit per la meitat, que mostra roques tallades sense mirament les quals, com a benèovola contraresposta, mostren les lluentors més íntimes que alhora, de més malparit retruc, són extretes per la sed de posseir bellesa.
En aquell indret hi ha dos salts d'aigua, un per vessant. Si tastes aquell líquid és pura sal morra.
Qui ha d'existir es sent empès per la força de la caiguda i mentre és a sota engoleix els recorreguts que el contacte de l'element li traspassa.
Sap que hi ha el rierol que neix en una banda, allà on plora el Gran Sempre (altrament anomenat el Gran Abans, Ara i Després) que transporta memòries, històries, sentiments i emocions i res d'allò s'està quiet, s'empenten els uns als altres i corren i s'aturen i poden ser llàgrimes que riuen, també.
Sap que hi ha el rierol que s'origina a l'altre dalt, allà on degota el Gran Mai (altrament conegut com a Gran Abans, Ara i Després també) i que fa que es formin corrents embolicaires i creències de profunditats abissals que un rierol no hauria de tenir.
Qui ha de ser surt de la gran hòstia amb dos regalets ben adherits: cervell i ànima.
I, au, a ser, que no sigui res.
En aquell indret hi ha dos salts d'aigua, un per vessant. Si tastes aquell líquid és pura sal morra.
Qui ha d'existir es sent empès per la força de la caiguda i mentre és a sota engoleix els recorreguts que el contacte de l'element li traspassa.
Sap que hi ha el rierol que neix en una banda, allà on plora el Gran Sempre (altrament anomenat el Gran Abans, Ara i Després) que transporta memòries, històries, sentiments i emocions i res d'allò s'està quiet, s'empenten els uns als altres i corren i s'aturen i poden ser llàgrimes que riuen, també.
Sap que hi ha el rierol que s'origina a l'altre dalt, allà on degota el Gran Mai (altrament conegut com a Gran Abans, Ara i Després també) i que fa que es formin corrents embolicaires i creències de profunditats abissals que un rierol no hauria de tenir.
Qui ha de ser surt de la gran hòstia amb dos regalets ben adherits: cervell i ànima.
I, au, a ser, que no sigui res.
Comentaris
-
Registre akasic?[Ofensiu]Annalls | 22-08-2013 | Valoració: 10
Molt bo, totes les referències místiques rebatejades per la teva sal. Que coi es sal morra? sal i res més? es d'aquelles coses que sens i saps des de sempre , però mai t'has plantejat seriosament. Com el sesam avui en parlàvem amb la Tània d'on surt? No pateixis ja ho cerco a la Viqui...
Be per tu i el relat!
Anna -
En poques paraules dius molt.[Ofensiu]Angelina Vilella Ros | 22-08-2013 | Valoració: 10
És un escrit per pensar, ho acceptes o no, depés de cadascú. però penses.
Valoració mitja: 10
l´Autor
![Foto de perfil de Mena Guiga Foto de perfil de Mena Guiga](/imatges_autors/1037439.jpg?rnd=1060679333)
898 Relats
955 Comentaris
449231 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc del 66.I d'octubre.
I m'agraden les dues dades.
La vida.
El sentit de la vida és sentir-la, més que no escoltar-la.
Hi fan molt l'actitud i la voluntat (quin tàndem amb alts i baixos!).
He après que cal tenir-ho ben present (en cada moment present) i que si caic, caic, i si vull m'aixeco. I que a vegades cal ajuda, com també podem (hem) d'ajudar, sers socials com som. I de la patacada sempre alguna cosa en queda. L'ànima, però, no ha de voler aquest pòsit: el trascendeix, ha de fer-ho És molt més. El pòsit de la patacada és perquè el bon cervell se'n faci càrrec i ho integri. (com estic parlant! sóc jo?).
Entenc que som/podem ser/... : ànima-amor, entrega i unicitat, creativitat i complexitat.
'Sense pressa, sense treva', com deia Goethe, deixa-m'ho tenir clar, perquè...senzillament: és la vida.
L'escriure per què i per a què.
I seguir. Sent vulnerable i transparent (hi ha mesures, però el màxim possible), amb l'acceptació de les virtuts i els defectes.
La comprensió que dins aquesta vida n'hi ha unes quantes i que en el procés de canvi, en el fluir (puto verb! ...ara que pitjor és ''pillar') i els trams que comporta -mai indolors- és necessari. Per ser més qui sóc i per oferir la meva esfera, però també saber-la preservar (aquest fragment m'ha quedat un pèl 'miquelmartipòlic!: esfera, preservar) ;)
Mantra: jo agraeixo, jo estimo (aplicat o assajat, l'important és tenir-lo present).
Aquesta etapa que em fa abraçar-me, l'alegria en la tristesa i a l'inrevés. Si li dic 'maduresa' em foto una hòstia, perquè sembla com si la nena petita que duc a dins hagués de morir. I no és així. Me l'estimo.
Les queixes són mentides vestidetes de ganes de fer perdre somriures.
Abans la natura i les persones-persones que la matèria. Abans que el tenir, el ser. O un tenir-ser equilibrat, coherent i conscient. Gens fàcil, que els mots bonics i de compromís han de passar al nivell demostració-acció (hi ha ha graus, és clar).
I el món, tan tocat de tantes tecles...fa mal.
Si no hi ha res més allà dalt, en la serenor còsmica.... Sí que hi és. Abraçar el cel cada nit i escalfar-se amb els estels que brillen sense demanar res. I va a tongades.
Les paraules. El llenguatge. Els sons. Una màgia, quan està ben dut. Jo tinc la dèria d'escurçar noms propis...entre d'altres que qui em llegeixi-coneixi (és indivisible) captarà.
El 2018 he passat a ser VEGANA, la decisió més maca de la meva vida. Saber que no col·laboro gens en la indústria càrnica, làctica, d'ous, de la pell, de l'oci amb animals, de l'experimentació amb ells...fa estar millor. Crec, sincerament, que el veganisme és la llum del món i l'únic sistema redemptor.
****Tinc publicat un llibre de relats (tocant el tema eròtic, l'humorístic...i més): 'Al terrat a l'hora calenta' (Nova Casa Editorial). El meu primer fill gran. Els altres, contes per a infants, coescrits amb A.Mercader i il·lustrats per mi, són un dels rierols del feix que em conforma i va conformant.
butxaca5@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Ara que tinc mig segle i tres lustres
- La gata a la barca
- Mar amarga
- En treure'm a passeig
- No pots fer res
- Sorreta negra
- Imogen, la Guapa
- L'Adam i la Madam
- Duia boina i treia fum
- La Karmina i la Romina
- El colom i les cotorretes
- La caseta blanca d'aquella àvia
- La flor blanca del tanatori
- L'home del frac i la dona del frec
- Llufa de fulla