Cercador
Cert bosc tardorenc
Un relat de: Mena Guigaa la tardor quan és octubrenca,
quan un any més se t'afegeix
i cruix sota el trepig flonjo,
crepitació boscana,
i ets invasió evasiva.
T'endinses en la foscor
a la tardor quan és tristesa,
quan un cert fred et reneix
i ni fuig sota un tul de llum,
lúcida il·luminació,
i ets animal desanimat.
T'entafores al sac vegetal
a la tardor quan és temporada,
quan la natura envelleix
i creix un deix de plor,
pluja que t'embruixa,
i revius records.
Comentaris
-
Emet pau.[Ofensiu]Jota de trèvols | 20-07-2012
Quanta necessitat de embolcallarme en un bosc, tal com van les coses avui dia... bon text Mena, com sempre!!!
Un trèvol per vostè!!! -
NATURA, GRAN COMPANYA... [Ofensiu]Gemma Matas Gustems | 18-07-2012 | Valoració: 10
Gran companya i sempre amatent. Normalment no sabem valorar tot el que ens explica a cada canvi d’estació, des de la primavera, quan comencen a néixer les primeres fulles, fins al hivern, quan sembla que s’acaba la poesia que inspira la magnitud de colors i olors, d’ombres i foscors que hem anat vivint durant l’any, però que ens fa arribar altres elements interessants però molt poc apreciats, colors tristos, fred, solitud...
El teu relat sobre el bosc tardorenc m’ha agradat molt. Endinses al lector a la plenitud del bosc quan ja som a octubre i fas començar a veure l’ocàs dels arbres i les fulles, que poc a poc van caient i ens van endinsant a la foscor del sol, cada cop més minvant.
Una abraçada.
Gemma -
El bosc[Ofensiu]Joan G. Pons | 18-07-2012 | Valoració: 10
El bosc és testimoni de moltes trobades personals. Amb companyia i també en solitud. Trobades sempre enriquidores. El silenci del bosc és suggeridor.
l´Autor
![Foto de perfil de Mena Guiga Foto de perfil de Mena Guiga](/imatges_autors/1037439.jpg?rnd=1434300683)
898 Relats
955 Comentaris
449401 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc del 66.I d'octubre.
I m'agraden les dues dades.
La vida.
El sentit de la vida és sentir-la, més que no escoltar-la.
Hi fan molt l'actitud i la voluntat (quin tàndem amb alts i baixos!).
He après que cal tenir-ho ben present (en cada moment present) i que si caic, caic, i si vull m'aixeco. I que a vegades cal ajuda, com també podem (hem) d'ajudar, sers socials com som. I de la patacada sempre alguna cosa en queda. L'ànima, però, no ha de voler aquest pòsit: el trascendeix, ha de fer-ho És molt més. El pòsit de la patacada és perquè el bon cervell se'n faci càrrec i ho integri. (com estic parlant! sóc jo?).
Entenc que som/podem ser/... : ànima-amor, entrega i unicitat, creativitat i complexitat.
'Sense pressa, sense treva', com deia Goethe, deixa-m'ho tenir clar, perquè...senzillament: és la vida.
L'escriure per què i per a què.
I seguir. Sent vulnerable i transparent (hi ha mesures, però el màxim possible), amb l'acceptació de les virtuts i els defectes.
La comprensió que dins aquesta vida n'hi ha unes quantes i que en el procés de canvi, en el fluir (puto verb! ...ara que pitjor és ''pillar') i els trams que comporta -mai indolors- és necessari. Per ser més qui sóc i per oferir la meva esfera, però també saber-la preservar (aquest fragment m'ha quedat un pèl 'miquelmartipòlic!: esfera, preservar) ;)
Mantra: jo agraeixo, jo estimo (aplicat o assajat, l'important és tenir-lo present).
Aquesta etapa que em fa abraçar-me, l'alegria en la tristesa i a l'inrevés. Si li dic 'maduresa' em foto una hòstia, perquè sembla com si la nena petita que duc a dins hagués de morir. I no és així. Me l'estimo.
Les queixes són mentides vestidetes de ganes de fer perdre somriures.
Abans la natura i les persones-persones que la matèria. Abans que el tenir, el ser. O un tenir-ser equilibrat, coherent i conscient. Gens fàcil, que els mots bonics i de compromís han de passar al nivell demostració-acció (hi ha ha graus, és clar).
I el món, tan tocat de tantes tecles...fa mal.
Si no hi ha res més allà dalt, en la serenor còsmica.... Sí que hi és. Abraçar el cel cada nit i escalfar-se amb els estels que brillen sense demanar res. I va a tongades.
Les paraules. El llenguatge. Els sons. Una màgia, quan està ben dut. Jo tinc la dèria d'escurçar noms propis...entre d'altres que qui em llegeixi-coneixi (és indivisible) captarà.
El 2018 he passat a ser VEGANA, la decisió més maca de la meva vida. Saber que no col·laboro gens en la indústria càrnica, làctica, d'ous, de la pell, de l'oci amb animals, de l'experimentació amb ells...fa estar millor. Crec, sincerament, que el veganisme és la llum del món i l'únic sistema redemptor.
****Tinc publicat un llibre de relats (tocant el tema eròtic, l'humorístic...i més): 'Al terrat a l'hora calenta' (Nova Casa Editorial). El meu primer fill gran. Els altres, contes per a infants, coescrits amb A.Mercader i il·lustrats per mi, són un dels rierols del feix que em conforma i va conformant.
butxaca5@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Ara que tinc mig segle i tres lustres
- La gata a la barca
- Mar amarga
- En treure'm a passeig
- No pots fer res
- Sorreta negra
- Imogen, la Guapa
- L'Adam i la Madam
- Duia boina i treia fum
- La Karmina i la Romina
- El colom i les cotorretes
- La caseta blanca d'aquella àvia
- La flor blanca del tanatori
- L'home del frac i la dona del frec
- Llufa de fulla