Cercador
Bigotis de típex
Un relat de: Mena GuigaSí, hi ha gent sense mòbil.
Però pocs gats o desbigotats o desposseïts de bigoti de naixement.
En Grul és un d'aquests gats.
No ho recorda (no vol) que algú amb pretensions de totpoderós li va estirar cada pèl amb unes pinces invisibles i que ara de cada pèl en penja un estel (trist).
Ell que amb la lluna en té prou!
En Grul s'amaga dins un test de terrissa on hi ha un sac que havia contingut patates jaerla.
Si tafaneja, ho fa el just. Li veus les orelles -dos cims punxeguts peluts i atents- i un parell d'ulls a l'aguait.
Surt poc. No sap sortir.
Li donen el menjar allà dins i darrere el test hi té un calaix de fusta -de qui sap quin moble va ser- per fer les necessitats, ple de serradures.
Enyora els bigotis que no té i que sap que té.
Suspira i quan badalla no riu. Amaga una ganyota de frustració.
Sort...
Sort que la sort existeix.
Un nen de vuit anys, en Plàcid, ha agafat el típex-llapis, aquell que sembla embarassat, s'ha atansat al felí quan estava endormiscat...i li ha pintat un senyor bigoti, llarg llarg com un dia sense pa i llarg llarg com el coll de la girafa amb el coll més llarg llarg.
El gat ho ha notat de seguida.
Ara sap somriure.
I un dels usos del bigoti...és per fer pessigolles a l'infant!
Comentaris
-
Típex creatiu[Ofensiu]rautortor | 22-11-2012
Un conte ple d'imaginació i de creativitat. Me'l quedo per explicar-lo als meus néts quan entenguin què és un típex. Els avis ens apropiem de les idees dels contes per explicar-los més tard a la nostra manera, com feien els antics trobadors. Així i tot, el mèrit sempre serà teu, Mena.
Al títol del comentari he destacat el concepte de creatiu. Això és culpa de la meva professió de mestre. A les aules, el típex, com la goma d'esborrar, tenia una única funció, corregir errades. I els mestres, per excés de zel educatiu, preferíem, d'una banda l'escriptura prèvia amb llapis i, d'altra banda, motivar l'alumne a pensar abans d'escriure. Però també es feia servir en sentit creatiu, certament, per escriure damunt de les taules i les parets. Coses d'adolescents!
Admiro la teva facilitat i productivitat creativa. I et felicito per la genial imatge del típex embarassat. Una descripció perfecta.
Raül
-
Visca aquest gat[Ofensiu]Joan G. Pons | 22-11-2012 | Valoració: 10
Sensacional i curiós aquest Relat. Sensible. Bigotis i Pessigolles a petits i grans.
l´Autor
![Foto de perfil de Mena Guiga Foto de perfil de Mena Guiga](/imatges_autors/1037439.jpg?rnd=1871620329)
898 Relats
955 Comentaris
449231 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc del 66.I d'octubre.
I m'agraden les dues dades.
La vida.
El sentit de la vida és sentir-la, més que no escoltar-la.
Hi fan molt l'actitud i la voluntat (quin tàndem amb alts i baixos!).
He après que cal tenir-ho ben present (en cada moment present) i que si caic, caic, i si vull m'aixeco. I que a vegades cal ajuda, com també podem (hem) d'ajudar, sers socials com som. I de la patacada sempre alguna cosa en queda. L'ànima, però, no ha de voler aquest pòsit: el trascendeix, ha de fer-ho És molt més. El pòsit de la patacada és perquè el bon cervell se'n faci càrrec i ho integri. (com estic parlant! sóc jo?).
Entenc que som/podem ser/... : ànima-amor, entrega i unicitat, creativitat i complexitat.
'Sense pressa, sense treva', com deia Goethe, deixa-m'ho tenir clar, perquè...senzillament: és la vida.
L'escriure per què i per a què.
I seguir. Sent vulnerable i transparent (hi ha mesures, però el màxim possible), amb l'acceptació de les virtuts i els defectes.
La comprensió que dins aquesta vida n'hi ha unes quantes i que en el procés de canvi, en el fluir (puto verb! ...ara que pitjor és ''pillar') i els trams que comporta -mai indolors- és necessari. Per ser més qui sóc i per oferir la meva esfera, però també saber-la preservar (aquest fragment m'ha quedat un pèl 'miquelmartipòlic!: esfera, preservar) ;)
Mantra: jo agraeixo, jo estimo (aplicat o assajat, l'important és tenir-lo present).
Aquesta etapa que em fa abraçar-me, l'alegria en la tristesa i a l'inrevés. Si li dic 'maduresa' em foto una hòstia, perquè sembla com si la nena petita que duc a dins hagués de morir. I no és així. Me l'estimo.
Les queixes són mentides vestidetes de ganes de fer perdre somriures.
Abans la natura i les persones-persones que la matèria. Abans que el tenir, el ser. O un tenir-ser equilibrat, coherent i conscient. Gens fàcil, que els mots bonics i de compromís han de passar al nivell demostració-acció (hi ha ha graus, és clar).
I el món, tan tocat de tantes tecles...fa mal.
Si no hi ha res més allà dalt, en la serenor còsmica.... Sí que hi és. Abraçar el cel cada nit i escalfar-se amb els estels que brillen sense demanar res. I va a tongades.
Les paraules. El llenguatge. Els sons. Una màgia, quan està ben dut. Jo tinc la dèria d'escurçar noms propis...entre d'altres que qui em llegeixi-coneixi (és indivisible) captarà.
El 2018 he passat a ser VEGANA, la decisió més maca de la meva vida. Saber que no col·laboro gens en la indústria càrnica, làctica, d'ous, de la pell, de l'oci amb animals, de l'experimentació amb ells...fa estar millor. Crec, sincerament, que el veganisme és la llum del món i l'únic sistema redemptor.
****Tinc publicat un llibre de relats (tocant el tema eròtic, l'humorístic...i més): 'Al terrat a l'hora calenta' (Nova Casa Editorial). El meu primer fill gran. Els altres, contes per a infants, coescrits amb A.Mercader i il·lustrats per mi, són un dels rierols del feix que em conforma i va conformant.
butxaca5@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Ara que tinc mig segle i tres lustres
- La gata a la barca
- Mar amarga
- En treure'm a passeig
- No pots fer res
- Sorreta negra
- Imogen, la Guapa
- L'Adam i la Madam
- Duia boina i treia fum
- La Karmina i la Romina
- El colom i les cotorretes
- La caseta blanca d'aquella àvia
- La flor blanca del tanatori
- L'home del frac i la dona del frec
- Llufa de fulla