Cercador
Aquell temps d'amor
Un relat de: ITACAAquella veu que pensava i parlava
Sentint que l'amor sempre era present,
Aquell cos que difuminava el recorregut
D'aquell somriure que cridava als estels una nit mes,
I allà els sentiments tornaven a brillar,
Sota aquell cel que lluitava per no veure el sol.
Petjades de joventut marcaven aquell temps
On una rialla alegre i sincera s'apoderava
De la seva veu emocionada,
I de nou el sol tornava a ballar en els seus ulls,
I ell la mirava amb els ulls enamorats,
La tornava a mirar i veia les llàgrimes
Caigudes pel temps que no viurien junts.
Comentaris
-
Camps de Tristor | 21-08-2005
Hola Itaca!Feia moOolt de temps que no llegia res teu i nose me'n an entrat ganes jeje. Aquest text m'ha encantat, sobretot el final quan dius que ja no viuran res més junts m'has fet recordar que jo també vaig viure això i pff m'ha agradat recordar. Un petó.
-
Molt bé![Ofensiu]Sol_ixent | 21-08-2005 | Valoració: 8
Has parlat d'amor de manera tendra, sense caure en cursileries! Molt bé, et felicito!
-
Molt maco![Ofensiu]NoKia | 08-08-2005 | Valoració: 10
Simplement és genial! M'ha agradat molt! Potser també és perquè jo també m'hi he sentit una mica identificada... Però està molt bé! M'agrada molt! Vaig a llegir-te alguna coseta més! Un petó mol fort!
NoKia -
AQUEST TEMPS D'AMOR[Ofensiu]somriure | 26-07-2005 | Valoració: 10
No sé perque ,pero en sento molt identificada, me ha emocionat molt el teu relat,potser perque tb estigui enamorada i hagi notat tb les llàgrimes de les que parles i el sol ballant als meus ulls, m'encanta com pots expressar-ho en tant poques i tant precises paraulesssssss jajajaajjaj.
En definitiva estic emocionada, i gracies per tota la teva sensibilitat i per compatir-la amb nosaltres.
Un peto molt fort.
Valoració mitja: 9.33
l´Autor
![Foto de perfil de ITACA Foto de perfil de ITACA](/imatges_autors/68117.jpg?rnd=1899930256)
122 Relats
334 Comentaris
143926 Lectures
Valoració de l'autor: 9.65
Biografia:
Itaca, petita Itaca
que lliures els camins
amb la sensibilitat
a frec de pell.
Que et corprenen instants
i et solquen la teva ànima
ja que ets tota emoció
i la teva veu clama
ajut per a comprendre
el patiment i el dolor
que et deixen amb la solitud
en el camí.
Aprendràs a viure
i et desitjo des del blau
que aquesta sensibilitat
que portes amarada al cor
no la perdis per res
durant la teva caminada.
Que no et posis cuirasses
que acceptis el patiment
com a llisó
sense repartir cap culpa
i esbrinar des de tu
a on t'equivocares.
Un dia potser ens separarem
del lloc on ara
tenim espai comú:
Et quedarà el poema
que et guarirà els instants
on no comprenguis res,
et portarà al moment
i et recordarà fidelment
quan d'aquell en sortires.
Això és el que he pretès
transformar els mots
en un record
perquè els dies de maror
i de temporal
trobis recer a una illa
que has assumit de nom.
(Josep Bonnín segura) gràcies.
Últims relats de l'autor
- Tardes
- Agafa'm la mà
- Ells t'han condemnat
- Dibuixarem un camí de llibertat, nosaltres, les dones.
- Estirada sobre el món
- Amistat trencada
- A ella
- La vida es bella
- Histories d'amor
- Buscant el teu somriure
- A l'Asturiana més maca
- Tu envoltat pel món
- Avui les coses canviaran
- Tu escoltem però no em fagis cas
- Dues copes besant-se en la matinada