Cercador
27 de juliol del 2008
Un relat de: copernicSón dos quarts d'onze de la nit. Agafo la meva famosa llibreta vermella i surto al balcó. Bufa un vent molt lleuger de nord, refrescant. Una pura delícia. Després del dia xafogós, insuportable que ha fet avui, aquest aire reconfortant és un veritable regal dels déus. Des d'aquí puc veure l'edifici d'enfront, a una dotzena escassa de metres. Algunes obertures em permeten tafanejar en la intimitat dels veïns. Em sento James Stewart a "La finestra indiscreta". Llàstima que no em desperti amb un petó sublim d'una Grace Kelly radiant i el meu teleobjectiu no tingui la resolució d'antany.
Ara mateix, una noia, en un balcó del primer pis fuma i parla pel mòbil, alternant les dues activitats amb destresa. M'arriba, de la seva conversa, alguna remor inintel·ligible. La noia porta un vestit curt, verd, amb tires, tot plegat prou interessant. Entra a dins sense temps per captar excessivament la meva atenció. Aixeco la vista. En la finestra del davant veig reflectit el llum del meu balcó. S'hi m'hi fixo bé puc distingir la meva imatge. Efectivament, sóc jo, escrivint. Em pregunto quina fila dec fer aquí, amb el bolígraf a la mà, intentant resseguir l'itinerari dels meus pensaments. Perquè de la mateixa manera que miro els meus veïns, els meus veïns em veuen a mi. Curiós joc aquest del voyeur i l'exhibicionista que es necessiten l'un a l'altre per a existir.
Una dona penja roba en un estenedor, un home amb un bastó creua el carrer, tot passejant el seu gos. M'arriba l'olor de pa acabat de fer, d'una fleca propera. No és una flaira que em traslladi immediatament a la infantesa però resulta agradable, encara que una mica estranya, a aquestes hores de la nit. La calma és beatífica, transcendent, oriental. Cada soroll que arriba del carrer o de l'edifici d'enfront queda integrat en l'experiència del moment sense provocar cap neguit, sense suggerir un pensament, sense distreure l'absoluta harmonia sensorial. Hi ha una vivència clara del present, una aguda percepció de l'instant. La ment no es dispersa, però tampoc es concentra en un lloc determinat, en una situació concreta. Oberta, rep els estímuls ordenadament, sense jutjar, sense controlar, atenta a tot el que li arriba de l'exterior. Els processos mentals es clarifiquen, s'harmonitzen, s'estructuren per a captar les olors, les llums, els sorolls impossibles de detectar durant el dia.
Poc a poc, les persianes van baixant, com ulls que s'acluquen. Es fa tard, Demà s'ha d'anar a treballar. M'arriba la remor sorda d'un avió. Veig els seus llums blancs i vermells, intermitents, parpellejant en la tenebra. Entro a casa i me'n vaig al llit. Dormo profundament i plàcida, en un son calm, vetllat per tots els matisos del silenci.
Comentaris
-
sortir al balcó...[Ofensiu]Lior | 02-11-2008
... i mirar què fan els veïns, qui passa pel carrer... A mi també m'agrada, sobretot en dies de pluja. Ara que visc en un vuitè pis tinc una bona panoràmica!
Potser els teus veïns tenen curiositat per saber què escrius a la llibreta vermella...
Fins aviat. -
A copernic[Ofensiu]Grocdefoc | 04-10-2008
M'ha agradat aquesta nit teva del passat 27 de juliol, sobretot la visió que has tingut del "joc del voyeur i l'exhibicionista, que necessiten l'un a l'altre per a existir". Per a mi aquest és el punt més literari de tot l'escrit.
Estic d'acord en tot el que els altres companys t'han dit, però jo, a més, diria que en qualsevol escrit encara que sigui la simple descripció del que es veu, ha d'existir aquest punt acurat, especial (detall, personatge, objecte, pensament, etc. -algú ho ha anomenat "tigre"-...), que en aquest cas, ha estat la teva frase màgica i senzilla, que fa anar el relat una mica més enllà del que només es veu o es descriu. Felicitats.
A reveure, Grocdefoc
-
Una descripció...[Ofensiu]rnbonet | 04-10-2008
...estupenda d'un temps de nit qualsevol, a l'estiu.
Amb detalls que entren pels ulls.
Enhorabona, perquè si "lo bueno, si breve, dos veces bueno" que digué el compare aquells de Castella endins -ben endins!-
Ara, em faig creus de com has pogut escriure la darrera frase!!! (Brometa de lectura maquiavèlica)
Salut i rebolica! -
Són dos quarts d'una[Ofensiu]Mercè Bellfort | 04-10-2008 | Valoració: 10
del migdia d'un 4 d'octubre de 2008. Escric en el meu famós teclat:
Quina prosa poètica més bonica que ens regales!
Badar,per després escriure con ho fas tu, paga la pena. Un cop més les descripcions són captivadores. I què dir-te de l'ambient nocturn... Molt bé.
M'ha encisat, especialment l'efecte mirall, en el que l'escriptor es veu escrivint i n'és ben conscient d'aquest bell moment creatiu. És un moment màgic en aquesta hora de la nit on la inspiració flueix suaument i tranquil·la.
El teu text transmet una gran pau interior. M'ha anat molt bé, després dels darrers dies difícils que arrossego.
Et felicito per ser un autor tan versàtil.
T'envio el meu petó afectuós, copernic.
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=494316699)
338 Relats
1182 Comentaris
392611 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie