Cercador
Llista categories
Detall intervenció
REPTE POÈTIC VISUAL (RPV41) NO SOM ELS ÚLTIMS
Intervenció de: Xantalam | 09-06-2008
RPV41: NO SOM ELS ÚLTIMS
Canvi de terç!
Us proposo aquest quadre de Zoran Music (Gorizia, 1909 - Venecià, 2005) que forma part de la sèrie "No som els últims". Diuen els entesos que "construeix una de les poètiques més intenses sobre la fragilitat de l'ésser humà..." i que "afronta amb gran eficàcia expressiva el tema de la violència de l'home contra l'home a partir de la invocació de la memòria, de l'evocació de l'experiència viscuda al camp de concentració de Dachau".
El que em va impactar més d'aquest pintor (que vaig descobrir en una exposició a la Pedrera), és que veia bellesa en les piles de cadàvers. Treballar sobre aquelles imatges va ser la seva taula de salvació.
Per mi, un gran artista.
Tema: No som els últims
Gènere: poesia
Extensió: mínim de quatre i màxim de quaranta-quatre
Termini: Fins divendres 13 de juny a les 21:00 hores
Salut i a reptar poetes/ses
Xantalam
Respostes
-
un recolçament audiovisual al repte
Galzeran (homefosc) | 09/06/2008 a les 22:49
-
Inequívocs
gypsy | 10/06/2008 a les 12:58
Desaprendre la carn,
veure l'amor del món
en les conques buides
dels teus ulls gastats,
abraçar els ossos
que et contenen
encara,
compartir junts
el cel i la sang
que ens aixopluga.
Som cadàvers,
restes d'homes
inequívocs que
vàrem existir.
-
Holocaust
F. Arnau | 10/06/2008 a les 22:21
Amuntegats al costat de la fosa
pels bulldozers de l'exèrcit ocupant,
la seua pell és blanca i transparent
(gairebé es dibuixen les venes),
braços i cames recorden als exvots
d'una gran epidèmia medieval;
munió de morts que semblen de cartró
amb ulls oberts demanant caritat,
mentre les boques dibuixen ganyotes
com els ninots la nit de Sant Josep!
El comandant de l'exèrcit aliat
ha fet eixir al poble de les cases
i han desfilat per davant dels cadàvers,
fent-los mirar cara a cara aquells ulls,
doncs, mentre ells restaven gaudint
de l'escalfor del foc de la llar,
aquells éssers eren humiliats,
conduïts a les cambres de gas,
despullats, amuntegats i cremats,
com els ninots la nit de Sant Josep!
***
FRANCESC
-
Correcció ortogràfica: 1er. vers "fossa" (No+) Gràcies Empar!
F. Arnau | 12/06/2008 a les 23:27
-
Correcció ortogràfica: 1er. vers "fossa" (No+) Gràcies Empar!
F. Arnau | 12/06/2008 a les 23:27
-
Correcció ortogràfica: 1er. vers "fossa" (No+) Gràcies Empar!
F. Arnau | 12/06/2008 a les 23:27
-
No som els últims.
Rita O'Neal | 11/06/2008 a les 17:20
He vist una pintura que no m'agrada,
barbàrie que no s'oblida i fa marca,
cruels assassins, realitat amarga,
la crua realitat, presa i descarnada.
Hem de morir, diuen, és llei de la vida,
però no a les mans de botxins mortals
que donen mort amb eines artificials,
uns fets que el protagonista mai oblida.
Llibertat per uns i l'amargor pels altres,
al límit de la mort viuen la impotència
i perdura en mental inconsistència,
en ànimes balbes que mai podrà abatre.
El meu interior punxa soledat, frau
de morts sense treva i cossos mutilats
per exèrcits que han estat entrenats,
furtadors d'ànimes que cercaven pau.
-
Dos visions de Zoran
Bruixot | 12/06/2008 a les 20:47
Raonz
Que dius quan la pila s'acaba i la ràdio s'apaga?
Parèntesi. Parèntesi. Buidar les visceres en un racó
de món. Muntanyejar entre boirines, com una pell
on s'esquerden les aigües tortes que rellisquen.
Caus. Caus com els ulls del bou mort i estires
la llengua enfora. Espigolar camps. Esbocinar-se.
Que dius quan la lluna s'amaga i el cel ens ofega?
Obrir interrogació. Ompliràs els turons de monyons,
de confusions, orelles escapçades en tòtems, oblits,
oblits, oblits. No calen més discussions. Tanca.
Que dius, que dius quan ja no queda res per dir?
Guió. Mirar el cos del costat. El puny. Sorra. Temps.
Que dius, que dius, que dius, que dius, que dius?
Zona R
Reculls els èlitres de panerola del terra
enrajolat. Ensumes l'aire que supura de
penitències zoòfagues. Escodrinyes el
politop format pels meus braços en creu
romana. Receles dels esvalots. Hi ha la
gerra i hi ha el cristall i els bocins, traus
de la consciència. Caus en l'oncosi desa-
forada i rodoles sella avall pel flanc del
tanc que t'estella les costelles. No cerc,
no cerquis la silueta que et mira, enllà.
B/X
p.s. Són dos poemes, però potser els podeu votar junts, per tal de no crear confusions.
-
No sereu els últims botxins
Galzeran (homefosc) | 12/06/2008 a les 21:12
Dins les meves òrbites estèrils
no hi faran cap festa
els cucs que a tu també et rosegaran.
El fat t'arribarà en una nit paorosa,
on els teus malsons
et faran la seva pressa,
i cridaràs sota un silenci pueril.
Potser t'arribarà a tocar d'un riu
tal vegada entre flonjos coixins,
tocat per una mà guaridora
que tampoc et podrà fer etern.
Si viure ha de ser
compartir amb tu,
dolorosament trio morir-me,
per mai més haver de sentir
el so de les teves estúpides paraules
l'afònica gralla del teu riure
I si encara hi sóc a temps,
dir-te que he estat feliç,
i potser tu ara ignores,
sota el meu somriure estrafet
i el meu gest esgarrat,
de què t'estic parlant.
-
No sereu els últims botxins
Galzeran (homefosc) | 12/06/2008 a les 21:12
Dins les meves òrbites estèrils
no hi faran cap festa
els cucs que a tu també et rosegaran.
El fat t'arribarà en una nit paorosa,
on els teus malsons
et faran la seva pressa,
i cridaràs sota un silenci pueril.
Potser t'arribarà a tocar d'un riu
tal vegada entre flonjos coixins,
tocat per una mà guaridora
que tampoc et podrà fer etern.
Si viure ha de ser
compartir amb tu,
dolorosament trio morir-me,
per mai més haver de sentir
el so de les teves estúpides paraules
l'afònica gralla del teu riure
I si encara hi sóc a temps,
dir-te que he estat feliç,
i potser tu ara ignores,
sota el meu somriure estrafet
i el meu gest esgarrat,
de què t'estic parlant.
-
Rigidesa post mortem (Fora de concurs)
Xantalam | 12/06/2008 a les 22:34
No vas morir a trenc d'alba
en el teu llit plàcid de somnis
amorosit, com et mereixies
Jeus entre cadàvers desballestats
desori d'ossos de vidre
recoberts d'un tel cendrós
Fetor d'humiliació col·lectiva
ulls enfonsats, negats per sempre
en el pou dels condemnats
En la rigidesa post mortem subsisteix
l'última bellugor espasmòdica
sense que ningú t'hagi amansit el gest
Només el vent té compassió
Cors de campanes
toquen a morts
-
Hem tornat a la terra
Carme Cabús | 13/06/2008 a les 19:43
Ens heu arrabassat la vida
però el nostre cos encara resta
i per aquells que ens han estimat
sempre serem reconeixibles,
Com la més gran vergonya,
som el senyal de la vostra culpa;
no us ha estat fàcil esterminar-nos,
i ara, fets una desferra de pell i ossos,
és quan donem la dimensió de qui som tots realment:
una cosa de la qual vosaltres, botxins,
no podeu escapar-vos.
Al final la carn i la matèria
tenen per si mateixes
l'última paraula.
Per sota la vostra màscara,
qui us penseu que sou?
Hi teniu la mateixa carcassa,
aquesta carn que es podreix i put,
fins que es torna a convertit en terra,
que nosaltres farem sana.
Aquí teniu la nostra despulla;
aquesta és la mansuetud que resta
després del vostre extermini,
després d'haver apagat la nostra llum.
Quin halo maligne
traspueu vosaltres?
Què us pensàveu?,
que, igual que nosaltres,
no seríeu derrotats?
Hem tornat a la terra.
I vosaltres, teniu lloc on tornar?
Què diran els segles a venir
de les vostres despulles?
Amb quina cara us mirarà el déu de la bondat?
De qui sereu mirall, vosaltres?
Nosaltres tenim la humilitat
de ser en qui la Humanitat es miri.
Hi haurà algun supervivent,
algun creador que vulgui recordar-vos,
que, com a nosaltres,
en el mantell del seu amor,
vulgui rescatar-vos?
Respon a aquesta intervenció
Nous recomanats editora
Últims comentats
- La jugada inesperada (2 comentaris)
- Breu endevinalla de similituds (1 comentaris)
- Compte amb el sol! (3 comentaris)
- I és aleshores... quan tot passa (7 comentaris)
- Miro l' esperança (2 comentaris)
- Miro el cel (2 comentaris)
- Diàleg fictici amb Versaleta. (2 comentaris)
- Llavor (2 comentaris)
- Reivindicació (4 comentaris)
- MIGDIADA (3 comentaris)
Nous més llegits
- MIGDIADA (912 lectures)
- POEMA HUMITÓS (418 lectures)
- Llavor (360 lectures)
- VERGONYA DE POLÍTICS (351 lectures)
- La sal atrapada en la memòria (346 lectures)
- Mentre couen les mongetes, escric (287 lectures)
- DARRERS DIES (236 lectures)
- En directe des de la plaça de Sant Sebastià (202 lectures)
- A LA DERIVA (186 lectures)
- A la platja! (179 lectures)
Nous més comentats
- La sal atrapada en la memòria (13 comentaris)
- A LA DERIVA (13 comentaris)
- Mentre couen les mongetes, escric (10 comentaris)
- El bes (9 comentaris)
- A la platja! (7 comentaris)
- d'avui i d'ahir (7 comentaris)
- L’estel petit i llunyà (7 comentaris)
- I és aleshores... quan tot passa (7 comentaris)
- Amb ganes de CONVERSAR (6 comentaris)
- Terra estimada (5 comentaris)
Nous més votats
- A LA DERIVA (Agrada a 3 relataires)
- POEMA HUMITÓS (Agrada a 3 relataires)
- Amb ganes de CONVERSAR (Agrada a 2 relataires)
- I és aleshores... quan tot passa (Agrada a 2 relataires)
- El bes (Agrada a 2 relataires)
- Mentre couen les mongetes, escric (Agrada a 2 relataires)
- DARRERS DIES (Agrada a 2 relataires)
- Ara que tinc mig segle i tres lustres (Agrada a 1 relataires)
- Vint nanoocurrències sobre GARGOTS. (Agrada a 1 relataires)
- Reivindicació (Agrada a 1 relataires)