Cercador
Un vestit a mida
Un relat de: copernicFrancisco Camps i Jaume Matas tenen vàries coses en comú: són del mateix partit, son ex presidents de comunitats autònomes a on el català és llengua oficial, tot i que molts dels seus correligionaris voldrien que quedés reduït a l'àmbit familiar o folklòric. També se'ls està jutjant gairebé simultàniament i a tots dos els hi han fet vestits a mida, al valencià de roba (un sastre amb nom i cognom de torero famós) i al balear de paraules (un periodista que després feia articles elogiant els discursos del llavors president, quan era ell mateix el que els havia escrit). Per qualsevol persona que estigui assabentada de la multitud de casos de corrupció que s'estan investigant al país valencià o que sàpiga la llista de delictes que imputen a Jaume Matas, la poca consistència dels fets jutjats pot resultar xocant.
De tota manera, aquests casos podrien representar només la part visible del iceberg, ja que de les escoltes telefòniques que s'han presentat com a prova en el judici contra Camps es dedueix una trama de tràfic d'influències bastant notable. Resulta revelador comprovar la familiaritat i despreocupació amb les que els presumptes afavorits per la posició de l'ex president (és clar, no sabien que els estaven gravant) parlen de la necessitat del regal manifestant el seu disgust i és molt interessant contemplar la cara de Camps quan ho escolta: fa com una ganyota de disgust, suposo que perquè es demostra la intenció de pagar-li els favors (o potser pensava que li donaven per amistat i s'emporta la desil·lusió de la seva vida?)
El País Valencià és una terra ben curiosa: la primera comunitat autònoma que ha hagut d'intervenir l'estat per a que no entrés en fallida, uns votants amnèsics o seduïts pels cants de sirena de polítics implicats en trames de corrupció i un folklore basat en la deformació, la caricatura i les referències grotesques. El dia de Sant Josep els valencians exorcitzen els seus dimonis amb la cerimònia del foc. La cremà converteix en cendra el treball de tants artesans i artistes, que amb ironia i sarcasme retraten les contradiccions d'aquest país. Només indulten els seus polítics, Zaplana, Camps, Rita Barberà, la nissaga dels Fabra...ja que han comprovat, per pròpia experiència, que són incombustibles.
Comentaris
-
Bona critica...[Ofensiu]Naiade | 17-01-2012
...per afegir a la quantitat d’estafes que van sorgint en aquest país, com bolets de bosc humit. Cal fer-ne ressò, ja que si s’apliqués més justícia, i es retornés lo robat baixaríem considerablement el deute.
Una forta abraçada
-
Reflexió interessant[Ofensiu]Frèdia | 16-01-2012
Realment formem part, per circumstàncies que ara no vénen al cas, d’un país de pandereta. Què podem esperar d’un país que té una princesa del poble dolça i ben educada que fa pujar les audiències quan obre la boqueta de pinyó, que fan de la caiguda del gendre perfecte el tema prioritari a totes les tertúlies? I dic això per no ficar-me en temes polítics. De totes maneres, la majoria de polítics formen part del món de la faràndula com les cantants de coples, els toreros o els participants del Gran Hermano. Una reflexió molt encertada, amic astrònom!
l´Autor
![Foto de perfil de copernic Foto de perfil de copernic](/imatges_autors/6969.jpg?rnd=924376790)
338 Relats
1182 Comentaris
392638 Lectures
Valoració de l'autor: 9.78
Biografia:
Per qüestions de feina he hagut d'interompre la meva producció periodística i literària. Després del tsunami i amb l'aigua al seu lloc torno a començar: Déiem ahir...Últims relats de l'autor
- Buit existencial
- Així s'escriu la història
- Sobirania
- La llibreta vermella (Final)
- Junts per sempre
- Un crit que no té preu
- Com una segona pell
- Syntagma
- La solució
- Gat per llebre
- Allò que no sona
- Cançons que m'agraden: "Your song" d'Elton John
- Cançons que m'agraden: "Imagine" de John Lennon
- Cançons que m'agraden: "You're in the army, now" d'Status Quo
- Cançons que m'agraden: "Maria" de Blondie