Cercador
Sorpresa nudista
Un relat de: Mena GuigaVas a la nudista amb un pudor que t'hi cagues. Tens cap a quaranta anys i encara mai no t'has mostrat despullat a ningú que no fos molt molt proper. I, és clar, mai has fet de caganer a cap pessebre. Però fa temps que et balla per cap, això d'estar en contacte amb la natura tal i com et van parir. A pèl. Malgrat el pèl de tall que et fa per l'excès de pèl que tens i que el terapeuta ja et va dir que no passa res. Si ell encara és més home-llop i fins i tot udola (sobretot quan no té canvi de cinc-cents euros i no et pot cobrar fins la setmana vinent ...i cada setmana s'esdevé el mateix!). Ja la saps llarga, ja!
Vas a la nudista no per fer el turista, no. Ni per tafanejar, tampoc. Ni per buscar plan, gens ni mica. Estàs casat i la teva dona, a l'ajuntament, atenent pidolaires d'ajuts i intentant discernir qui realment ho necessita i qui no; i els teus fills, el bessonam de sis anys, al casal d'estiu, el d'esports, que són mogudets i cal cansar-los i que es diverteixin. I tu, que has estat tres quarts de depressiu -o més- mes rere mes, ho has preferit que no pas quedar-te'ls.
Vas a la nudista, conscient del que faràs. Hi vas d'hora, per ser-hi sol, sota el cel i el sol. Et treus la roba i no vols mirar a cada costat, ni enrere. Ni estens la tovallola. Corres cap a l'aigua, plana i neta. La sensació de llibertat et fa cridar i les gavines s'esvaloten. Els habitants del mar es sorprenen. No són els únics...
Quan surts...observes que ha arribat una parella, que s'han posat en pilotes. Els reconeixes: el terapeuta i la teva sogra. Tornes a l'aigua?
Vas a la nudista no per fer el turista, no. Ni per tafanejar, tampoc. Ni per buscar plan, gens ni mica. Estàs casat i la teva dona, a l'ajuntament, atenent pidolaires d'ajuts i intentant discernir qui realment ho necessita i qui no; i els teus fills, el bessonam de sis anys, al casal d'estiu, el d'esports, que són mogudets i cal cansar-los i que es diverteixin. I tu, que has estat tres quarts de depressiu -o més- mes rere mes, ho has preferit que no pas quedar-te'ls.
Vas a la nudista, conscient del que faràs. Hi vas d'hora, per ser-hi sol, sota el cel i el sol. Et treus la roba i no vols mirar a cada costat, ni enrere. Ni estens la tovallola. Corres cap a l'aigua, plana i neta. La sensació de llibertat et fa cridar i les gavines s'esvaloten. Els habitants del mar es sorprenen. No són els únics...
Quan surts...observes que ha arribat una parella, que s'han posat en pilotes. Els reconeixes: el terapeuta i la teva sogra. Tornes a l'aigua?
l´Autor
![Foto de perfil de Mena Guiga Foto de perfil de Mena Guiga](/imatges_autors/1037439.jpg?rnd=2112456992)
898 Relats
955 Comentaris
449231 Lectures
Valoració de l'autor: 9.83
Biografia:
Sóc del 66.I d'octubre.
I m'agraden les dues dades.
La vida.
El sentit de la vida és sentir-la, més que no escoltar-la.
Hi fan molt l'actitud i la voluntat (quin tàndem amb alts i baixos!).
He après que cal tenir-ho ben present (en cada moment present) i que si caic, caic, i si vull m'aixeco. I que a vegades cal ajuda, com també podem (hem) d'ajudar, sers socials com som. I de la patacada sempre alguna cosa en queda. L'ànima, però, no ha de voler aquest pòsit: el trascendeix, ha de fer-ho És molt més. El pòsit de la patacada és perquè el bon cervell se'n faci càrrec i ho integri. (com estic parlant! sóc jo?).
Entenc que som/podem ser/... : ànima-amor, entrega i unicitat, creativitat i complexitat.
'Sense pressa, sense treva', com deia Goethe, deixa-m'ho tenir clar, perquè...senzillament: és la vida.
L'escriure per què i per a què.
I seguir. Sent vulnerable i transparent (hi ha mesures, però el màxim possible), amb l'acceptació de les virtuts i els defectes.
La comprensió que dins aquesta vida n'hi ha unes quantes i que en el procés de canvi, en el fluir (puto verb! ...ara que pitjor és ''pillar') i els trams que comporta -mai indolors- és necessari. Per ser més qui sóc i per oferir la meva esfera, però també saber-la preservar (aquest fragment m'ha quedat un pèl 'miquelmartipòlic!: esfera, preservar) ;)
Mantra: jo agraeixo, jo estimo (aplicat o assajat, l'important és tenir-lo present).
Aquesta etapa que em fa abraçar-me, l'alegria en la tristesa i a l'inrevés. Si li dic 'maduresa' em foto una hòstia, perquè sembla com si la nena petita que duc a dins hagués de morir. I no és així. Me l'estimo.
Les queixes són mentides vestidetes de ganes de fer perdre somriures.
Abans la natura i les persones-persones que la matèria. Abans que el tenir, el ser. O un tenir-ser equilibrat, coherent i conscient. Gens fàcil, que els mots bonics i de compromís han de passar al nivell demostració-acció (hi ha ha graus, és clar).
I el món, tan tocat de tantes tecles...fa mal.
Si no hi ha res més allà dalt, en la serenor còsmica.... Sí que hi és. Abraçar el cel cada nit i escalfar-se amb els estels que brillen sense demanar res. I va a tongades.
Les paraules. El llenguatge. Els sons. Una màgia, quan està ben dut. Jo tinc la dèria d'escurçar noms propis...entre d'altres que qui em llegeixi-coneixi (és indivisible) captarà.
El 2018 he passat a ser VEGANA, la decisió més maca de la meva vida. Saber que no col·laboro gens en la indústria càrnica, làctica, d'ous, de la pell, de l'oci amb animals, de l'experimentació amb ells...fa estar millor. Crec, sincerament, que el veganisme és la llum del món i l'únic sistema redemptor.
****Tinc publicat un llibre de relats (tocant el tema eròtic, l'humorístic...i més): 'Al terrat a l'hora calenta' (Nova Casa Editorial). El meu primer fill gran. Els altres, contes per a infants, coescrits amb A.Mercader i il·lustrats per mi, són un dels rierols del feix que em conforma i va conformant.
butxaca5@gmail.com
Últims relats de l'autor
- Ara que tinc mig segle i tres lustres
- La gata a la barca
- Mar amarga
- En treure'm a passeig
- No pots fer res
- Sorreta negra
- Imogen, la Guapa
- L'Adam i la Madam
- Duia boina i treia fum
- La Karmina i la Romina
- El colom i les cotorretes
- La caseta blanca d'aquella àvia
- La flor blanca del tanatori
- L'home del frac i la dona del frec
- Llufa de fulla